ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 січня 2020 року           справа №360/4196/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі  № 360/4196/19 (головуючий І інстанції С.В. Борзаниця)  за позовом   ОСОБА_1  до  Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,- 

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність УПФУ в м. Лисичанську з надання позивачу розписки-повідомлення (аркуш 2) про реєстрацію заяви позивача від 14.06.2019; 
- визнати протиправною бездіяльність УПФУ в м. Лисичанську з надання відповіді на заяви позивача від 26.04.2019, від 14.06.2019, від 15.06.2019 та зобов`язати УПФУ в м. Лисичанську надати відповіді на заяви до суду;
- визнати протиправною бездіяльність УПФУ в м. Лисичанську щодо не проведення позивачу перерахунку та виплати з 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за заявою від 14.06.2019;
- зобов`язати УПФУ м Лисичанську здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум за заявою від 14.06.2019;
- стягнути з УПФУ в м. Лисичанську шкоду в розмірі 53582,89 гривень, заподіяної бездіяльністю суб`єкта владних повноважень по перерахунку і виплаті пенсії позивачу за період з 01.01.2014 по 02.08.2014;
- зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.04.2019 звернувся до УПФУ в м. Лисичанську з заявою про перерахунок пенсії з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до ч. 4 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" (в редакції від 09.07.2007) згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 01.01.2014 по 02.08.2014 року у відповідності до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум, сплатити 53582,89 гривень боргу по виплаті пенсії.
Листом від 07.05.2019 № 165/1-7 УПФУ в м. Лисичанську відмовило у задоволенні заяви позивача.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 № 360/1984/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 до УПФУ в м. Лисичанську про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості відмовлено. 
14.06.2019 та 15.06.2019 позивач звернувся до УПФУ в м. Лисичанську із різними заявами, а саме: перша заява у відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 Справа №3-14/2019, друга заява про виплату пенсії у період з 01.01.2014 до 02.09.2014 про перерахунок пенсії (додаток 3), форма заяв затверджена постановою правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1 (Порядок № 22-1) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
26.06.2019 позивач отримав пам`ятку пенсіонеру, але відповіді на свої заяви від УПФУ м. Лисичанськ позивач не отримав.
Вважає відмову УПФУ в м. Лисичанську здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2014 по 02.08.2014 протиправною, такою, що порушує його права та законні інтереси.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність УПФУ в м. Лисичанську Луганської області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 та з 01.08.2014 по 02.08.2014 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за заявою від 14.06.2019.
Зобов`язано УПФУ в м. Лисичанську Луганської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 та з 01.08.2014 по 02.08.2014 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум, за заявою від 14.06.2019.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, виклавши її наступним чином: «-визнати бездіяльність УПФУ в м. Лисичанську щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 та з 01.08.2014 по 02.08.2014 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за заявою від 14.06.2019 протиправною; - зобов`язати УПФУ в м. Лисичанську здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум за заявою від 14.06.2019; стягнути з УПФУ в м. Лисичанську шкоду в розмірі 40545,53 грн, заподіяної бездіяльністю суб`єкта владних повноважень по перерахунку і виплаті пенсії позивачу за період з 01.01.2014 по 02.08.2014; зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили».
Обґрунтування апеляційної скарги. 
У період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року були відсутні правові обмеження для нарахування та виплати пенсій у розмірах, визначених ст.ст.50,54 Закону №796. Тому пенсійний орган повинен був продовжувати виконувати у цей період постанову Алчевського міського суду від 12.09.2011 року, яка набрала законної сили та підлягала обов`язковому виконанню.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, довідки від 13.05.2015 № 1445011132 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 8, 10, 11).
28.04.2016 позивач звернувся до УПФУ в м. Лисичанську про запит пенсійної справи з УПФУ в м. Слов`янську Донецької області (а.с. 87).
Позивача взято на облік до УПФУ в м. Лисичанську з 01.06.2016 (а.с. 85).
Рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 12.09.2011 у справі № 2а-1746/2011 адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ в м. Алчевську Луганської області про перерахунок пенсії постраждалого на ліквідації аварії на ЧАЕС, інваліда війни 2 групи - задоволено у повному обсязі. Зокрема, зобов`язано УПФУ в м. Алчевську Луганської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та забезпечити виплату по 2 групі інвалідності відповідно до вимог ст. 50, ст. 54 ч.4, ст. 67 п.3 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 24.02.2010 (а.с. 166-170).
26.04.2019 позивач звернувся до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області з заявою довільної форми, в якій просив здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 9 липня 2007 року, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008), у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум, сплатити 53582,89 грн боргу по виплаті пенсії (а.с. 18).
Листом від 07.05.2019 № 165/І-7 УПФУ в м. Лисичанську повідомило позивача про те, що він з 01.06.2016 перебуває на обліку в УПФУ в м. Лисичанську Луганської області та отримує пенсію, призначену відповідно Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Виплата провадиться по електронній пенсійній справі як внутрішньо переміщеній особі. З 01.02.2015 по 01.06.2016 ОСОБА_1 перебував на обліку в УПФУ м. Слов`янська Донецької області. Паперова пенсійна справа ОСОБА_1 знаходиться в місті Алчевську Луганської області на тимчасово непідконтрольній державній владі України території, тому визначити можливість проведення перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 згідно рішення Алчевського міського суду від 12.09.2011 № 2а-1746\3011 не є можливим у зв`язку з тим, що макет пенсійної справи внутрішньо переміщеної особи не містить будь-яких копій рішень суду, а також атестатів щодо заборгованості виплати пенсій та компенсацій за зазначений позивачем у зверненні період з 01.01.2014 по 02.08.2014 (а.с. 19).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 № 360/1984/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 до УПФУ в м. Лисичанську про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості відмовлено повністю (а. с. 20-23).
26.06.2019 позивач звертався до УПФУ в м. Лисичанську із заявою про перерахунок пенсії у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та її обчислення у відповідності до постанови Алчевського міського суду від 12.09.2011 № 2а-1746/2011, положень статей 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.160-163)
Рішенням УПФУ в м. Лисичанську від 04.07.2019 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за заявою від 26.06.2019 року за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, оскільки позивач внесений до реєстру судових рішень згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 за 2018 рік (а.с. 158-159).
У довідці Управління Пенсійного фонду України в м. Алчевську Луганської області від 24.03.2014 № 02/1-618 зазначено, що ОСОБА_1 отримав пенсію за січень 2014 року в сумі 2569,89 грн, за лютий 2014 року - 2569,89 грн (а.с. 171-172).
У довідці Рубіжанського ОУПФУ від 15.03.2019 зазначено, що ОСОБА_1 отримав пенсію за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 13508,06 грн (а.с. 173).
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що з 01.01.2014 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".  Такі обмеження були визначені тільки з 03.08.2014 року Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", яким встановлено, що норми і положення ст. 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.
Між тим, позивачем не надано жодного доказу неотримання пенсії в період з 01.03.2014 року по 31.07.2014 року.
Оцінка суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частиною п`ятою статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до пункту 1.5. Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.
Пунктом 2.7. Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Згідно з п. 4.1. Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі. 
Пунктом 4.2. Порядку № 22-1 визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Відповідно до положень пункту 4.3. Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
Згідно з пунктом 4.7. Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 461/4328/16-а.
Як свідчать матеріали справи, з відповідною заявою №1460 про перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року позивач звернувся  26.06.2019 року.
Проте, рішенням  від 04.07.2019 року відповідач відмовив в перерахунку пенсії, посилаючись на те, що ОСОБА_1 віднесений до реєстру судових рішень згідно Постанови КМУ №649 від 22.08.2018 року за 2018 рік.
В 2014 році діяли норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796, з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008), відповідно до статті 50 якого особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах, зокрема, інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до ст.54 Закону №796 в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.
Згідно зі статтею 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
З 1 січня 2014 року Законом України від 16 січня 2014 року № 719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік" не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
Чинним залишався й Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набрав чинності 3 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення ст. 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.
Таким чином, саме з 3 серпня 2014 року Кабінету Міністрів України були надані повноваження визначати порядок та розміри виплат, передбачених статтями 50,54 Закону №796, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.
Враховуючи принцип пріоритетності Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету  Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 1 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинно було здійснюватися у розмірі та на підставі ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
На підставі викладеного, в період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року пенсійний орган повинен був нараховувати та виплачувати пенсію позивачу  в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 619/2262/17, від 19 червня 2018 року у справі № 344/14522/17.
Як свідчать матеріали справи та надані позивачем документи, відповідачем за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року не виплачувалася ОСОБА_1 пенсія в розмірах, визначених статтями 50,54 Закону №796, що є протиправною бездіяльністю.
Рішення УПФУ в м. Лисичанську Луганської області від 04.07.2019 року про відмову в перерахунку пенсії обґрунтовано внесенням позивача до реєстру судових рішень згідно постанови КМУ №649 від 22.08.2018 року за 2018 рік.
Між тим, зазначений реєстр стосується сплати грошових компенсацій, проведення виплат заборгованості з пенсій, що фінансуються з державного бюджету на виконання судових рішень. Однак, щодо періоду невиплати позивачу  пенсії з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року судових рішень не приймалося.
На підставі викладеного, позовні вимоги про перерахунок та виплату пенсії за спірний період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог за період з 01.03.2014 року по 31.07.2014 року, зазначив про ненадання позивачем доказів  неотримання пенсії.
Між тим, судом першої інстанції не враховано, що частиною четвертою статті 9 КАС України визначено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин  у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Оскільки в цій справі обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, то саме пенсійний орган  зобов`язаний надати докази виплати пенсії за період з 01.03.2014 року по 31.07.2014 року.
При цьому відсутність у відповідача пенсійної справи в паперовому вигляді не є підставою, відповідно до якої неможливо здійснити перерахунок пенсії, як просить позивач.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Положення статті 382 КАС України передбачають право, а не обов`язок суду встановлювати судовий контроль.
З огляду на зазначене, враховуючи відсутність доказів, які б свідчили, що відповідач буде ухилятися від виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав  для встановлення відповідачу обов`язку  подати звіт про виконання судового рішення.
Також судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволені позову щодо стягнення коштів у визначеному позивачем розмірі, оскільки визначення розміру пенсій, їх перерахунок відноситься до дискреційної компетенції пенсійного органу, якщо останнім на день виникнення спору цей розмір не визначений          . 
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, тому неправильно визначив період, за який підлягає перерахунку пенсія позивача, що обумовлює  часткове задоволення апеляційної скарги, зміну  рішення суду першої інстанції  в частині визначення періоду, за який пенсія позивача підлягає перерахунку та виплаті.
В іншій частині судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування  відсутні.
Як визначено п. 3 ч.6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з п.2 ч.5  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених  п.2 ч.5  ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі  № 360/4196/19 - задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі  № 360/4196/19 - змінити.
В абзаці другому та третьому  резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року слова та цифри «за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 та з 01.08.2014 по 02.08.2014» замінити словами та цифрами «за період з 01.01.2014 по 02.08.2014».
В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі  № 360/4196/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 28 січня 2020 року,  є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає,  крім випадків, визначених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 28 січня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                       І.Д. Компанієць 

Судді                                                                                             Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                    Л.В. Ястребова