ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 р.	Справа № 440/3056/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Зеленського В.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2019, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 21.12.19 у справі № 440/3056/19
          за позовом        Приватного акціонерного товариства "Рижівський гранітний кар`єр"  
          до        Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області              
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Рижівський гранітний кар`єр» (далі за текстом також - позивач, ПрАТ «Рижівський гранітний кар`єр») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області (далі та текстом також – відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15 березня 2019 року за №0003141403 та №0003171403 (надалі також – податкові повідомлення-рішення).
Протокольною ухвалою суд першої інстанції замінив Головне управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області на Головне управління Державної податкової служби України у Полтавській області.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року, повний текст якого складено 21 грудня 2019 року, позов задоволено повністю. 
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області №0003141403 та №0003171403 від 15 березня 2019 року.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Полтавській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акта перевірки та  нормативно - правове обґрунтування вимог апеляційної скарги шляхом викладення тексту норм, покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень - рішень, доводить, що операції позивача з купівлі-продажу запасних частин не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже є безтоварними по ланцюгу постачання. Уважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у порушення норм статей 44, 198, 201 Податкового кодексу України (надалі також – ПКУ). Посилається на неврахування судом першої інстанції інформації про наявність кримінальних проваджень, відкритих за ознаками кримінальних порушень щодо ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), відносно позивача та його контрагентів. За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Полтавській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції установлено, що у період з 08.01.2019 по 21.01.2019 посадовими особами ГУ ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ "Рижівський гранітний кар`єр" (податковий номер 03327339) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2017 та іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2017.
За результатами перевірки складено акт №118/16-31-14-03-14/03327339 від 04.02.2019 (том 1 а.с. 22-70), відповідно до висновків якого зафіксовано порушення позивачем, зокрема, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201, в результаті чого занижено податок на додану вартість усього у сумі 902511,00 грн, в тому числі за липень 2016 року 265710,00 грн, за серпень 2016 року 252230,00 грн, за вересень 2016 року 272842,00 грн, за жовтень 2016 року 111729,00 грн, а також зафіксовано порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення із затримкою платежу 61, 96, 97 та 104 календарних дні.
Не погодившись із висновками акту перевірки позивач подав заперечення від 25.02.2019 на вказаний акт (том 1 а.с. 79-84), за результатами розгляду яких заступником начальника ГУ ДФС у Полтавській області В. Чорнобривець надано відповідь на заперечення від 13.03.2019 №10324/10/16-31-14-03-21, в якій підтверджено правильність висновків акта перевірки (том 1 а.с. 85-100).
15.03.2019 на підставі висновків акта №118/16-31-14-03-14/03327339 від 04.02.2019 ГУ ДФС у Полтавській області винесено податкове повідомлення-рішення №0003141403, яким ПрАТ "Рижівський гранітний кар`єр" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на 1353766,50 грн, з яких: 902511,00 грн податкові зобов`язання, 451255,50 грн штрафні (фінансові) санкції (том 1 а.с. 71-72), та податкове повідомлення-рішення №0003171403, яким ПрАТ "Рижівський гранітний кар`єр" зобов`язано сплатити штраф у розмірі 7536,62 грн за затримку на 104, 97, 96, 61 календарних днів сплату грошового зобов`язання в платежу «рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення».
За результатами оскарження позивачем вказаних податкових повідомлень-рішень у адміністративному порядку рішенням ДФС України від 13.05.2019 №21846/6/99-99-11-04-01-25 скарга ПрАТ "Рижівський гранітний кар`єр" залишена без розгляду (том 1 а.с. 101-102).
Скориставшись правом на оскарження рішень Головного управління ДФС у Полтавській області у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування  повідомлень-рішень від 15 березня 2019 року за №0003141403 та №0003171403.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що господарські операції позивача з визначеними контрагентами мають реальний характер, здійснені позивачем із дотриманням норм чинного законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення від 15 березня 2019 року за №0003141403 та №0003171403 є протиправними та підлягають скасуванню; у ході розгляду справи посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень, відкритих за ознаками кримінальних порушень щодо ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), відносно позивача та його контрагентів не знайшли свого підтвердження.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.
Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статтею 198 Податкового кодексу України.
Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України). Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, які підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також – Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом частиною першої статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Виходячи з викладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Водночас, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.
Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Зазначене узгоджується із висновком, наведеним Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові у справі №816/652/15-а від 05.02.2019 року.
Судом першої інстанції установлено, що податковий кредит у розмірі 902511,00 грн позивач сформував за рахунок господарських операцій з його контрагентами: 1) ТОВ "БЦ Інвест", що відбувалися у серпні та жовтні 2016 року, 2) ТОВ "Сонар Компані" (раніше ТОВ "Техногор МК", що відбувалися у вересні 2016 року, 3) Підприємством "Інтел" ХООВОІ "СОІУ", що відбувалися у липні 2016 року, 4) ТОВ "Релайн Інвест", що відбувалися у вересні 2016 року.
Так, 01.08.2016 між позивачем (покупець) та ТОВ "БЦ Інвест" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №01/08-1, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець у порядку й на умовах, передбачених цим договором, зобов`язався прийняти та оплатити запасні частини до техніки, асортимент, кількість та вартість яких визначається відповідно до рахунків-фактур продавця до цього договору, що є його невід`ємними частинами (том 1 а.с. 103-105).
01.09.2016 ПрАТ "Рижівський гранітний кар`єр" (покупець) уклало договір купівлі-продажу №01/09 з ТОВ "Релайн Інвест", відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець у порядку й на умовах, передбачених цим договором, зобов`язався прийняти та оплатити запасні частини до техніки, асортимент, кількість та вартість яких визначається відповідно до рахунків-фактур продавця до цього договору, що є його невід`ємними частинами (том 1 а.с. 211-213).
Також, 28.09.2015 позивач, як покупець, підписав договір з продавцем - Підприємством "Інтел" ХООВОІ "СОІУ", за яким продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець у порядку й на умовах, передбачених цим договором, зобов`язався прийняти і оплатити запасні частини до техніки. Асортимент, кількість та вартість товару, що є предметом поставки за цим договором, визначаються відповідно до рахунків-фактур, що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною (том 2 а.с. 18-20).
Крім цього, 12.03.2016 між позивачем (покупець) та ТОВ "Техногор МК" /у подальшому змінило назву на ТОВ "Сонар Компані", продавець/ укладено договір поставки №3, в порядку та на умовах якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти у свою власність та оплатити товар, найменування та характеристики якого визначаються у видаткових накладних (том 2 а.с. 71).
На виконання умов вказаних вище договорів щодо реалізації товару зазначеними контрагентами на користь ПрАТ "Рижівський гранітний кар`єр" виписані видаткові та податкові накладні на загальну суму 5415071,36 грн, в тому числі ПДВ 902511,89 грн (том 1 а.с. 106-114, 214-225, том 2 а.с. 21-27, 72, том 4 а.с. 15-62).
Будь яких зауважень щодо правильності оформлення податкових накладних у акті перевірки №118/16-31-14-03-14/03327339 від 04.02.2019 не зазначено. Натомість, у акті зафіксовано та підтверджується долученими до справи квитанціями про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних фактична реєстрація податкових накладних по спірних господарських операціях в Єдиному реєстрі податкових накладних (том 4 а.с. 15-62).
Розрахунки позивача з постачальниками товарів за спірними господарськими операціями здійснювалися у безготівковій формі, що підтверджується відповідними банківськими виписками, платіжними дорученнями та договорами про відступлення права вимоги від 03.07.2017 №03/07/17, від 22.01.2018 №22/01/18 (том 4 а.с. 108-225, 238-239).
Послуги з транспортування не входили у вартість придбаних ПрАТ "Рижівський гранітний кар`єр" у його контрагентів ТМЦ, у зв`язку з чим у спірних господарських операціях транспортування товару здійснювалося власними силами та за рахунок позивача, що підтверджується подорожніми листами, копії яких маються у матеріалах справи (том 4 а.с. 63-80, 94-107).
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що податкове законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, а Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку витрат та податкового кредиту.
Крім того, податковий кредит за спірними господарськими операціями сформований ПрАТ "Рижівський гранітний кар`єр" за фактом придбання ТМЦ, а не транспортних послуг. Тому докази транспортування є додатковими (допоміжними) до підтвердження обставин реальності цих операцій. Товарно-транспортні документи в спірному випадку не є документами, на підставі яких формувався податковий кредит, а вартість транспортування спірних ТМЦ взагалі не входила до вартості придбання останніх.
Відтак, за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна не може бути підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов`язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.06.2019  у справі № 815/2968/15, від 19.02.2019 у справі № 825/1493/14, від 04.09.2018 у справі № 820/908/18, від 02.10.2018 у справі № 804/7239/15.
Крім того, у постанові від 16.04.2019 у справі № 1570/1911/12 зроблено висновок, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, а відтак визначає взаємовідносини з виконання перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. 
Оцінюючи спірні операції суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що оскільки позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав у якості замовника за договором перевезення, відсутність товарно - транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.
За встановлених у даній справі обставин правильним є також висновок суду першої інстанції про те, що відсутність у позивача довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей і сертифікатів/паспортів якості на ТМЦ за спірними операціями, з урахуванням положень статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №28 від 01.02.2005, є правомірною.
Водночас, колегія суддів зауважує, що податкове законодавство не ставить право платника на формування податкової вигоди у залежність від наявності таких документів, а тому їх ненадання, за умови підтвердження поставки продукції іншими первинними документами, не є підставою для висновку про нездійснення господарських операцій.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що з урахуванням частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та умов Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, оформлення за результатами спірних господарських операцій видаткових накладних, які відображають фактичну передачу товарів від продавців до покупця, позбавило ПрАТ "Рижівський гранітний кар`єр" обов`язку оформляти додатково ще й акти приймання-передачі ТМЦ у якості первинних документів з відомостями про господарські операції. 
Здійснення позивачем господарських операцій, їх реальний характер, встановлено судом першої інстанції, що доводить правомірність формування позивачем, як витрат так і податкового кредиту за фактом придбання товару (продукції), та спростовує висновки відповідача про податкові правопорушення, покладені в основу прийняття податкового повідомлення-рішення №0003141403 від 15 березня 2019 року.
Відсутність підстав збільшення грошових зобов`язань з податку на додану вартість спірним податковим повідомленням-рішенням №0003141403 від 15 березня 2019 року унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій.
Що ж стосується посилання відповідача на фігурування контрагентів позивача у кримінальних провадженнях, відкритих за ознаками кримінальних порушень щодо ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), то судом першої інстанції з урахуванням наявного у матеріалах справи листа заступника начальника управління - начальника відділу організації досудового розслідування слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Полтавській області С. Бабича №37507/10/16-31-23-01 від 21.11.2019 (том 4 а.с. 89) установлено, що в слідчому управлінні фінансових розслідувань ГУ ДФС у Полтавській області кримінальні провадження за №12014220000001025 відносно службових осіб Підприємства "Інтел" ХООВОІ "СОІУ", за №32016040040000036 відносно службових осіб ТОВ "Релайн Інвест", за №32016220000000152 відносно службових осіб ТОВ "БЦ Інвест", за №3201810070000010 відносно службових осіб ТОВ "Сонар Компані"/ТОВ "Техногор МК" не розслідувалися та не розслідуються.
Крім цього, у цьому ж листі зазначено й про відсутність будь яких кримінальних проваджень й відносно позивача у справі - ПрАТ "Рижівський гранітний кар`єр".
Відтак, судом першої інстанції зроблено правомірний висновок про те, що посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень, відкритих за ознаками кримінальних порушень щодо ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), відносно позивача та його контрагентів, не знайшло підтвердження у ході судового розгляду, а тому не має безпосереднього впливу на дослідження факту реальності спірних господарських операцій.
У той же час, колегія суддів акцентує увагу на здійсненні апеляційного перегляду оскарженого судового рішення лише в частині доводів та вимог поданої відповідачем апеляційної скарги відносно визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0003141403 від 15 березня 2019 року.
Правильність висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0003171403 від 15 березня 2019 року не може бути перевірена судом апеляційної інстанції, зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 308 КАС України щодо можливого виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги. Зокрема, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 317 КАС України), або неправильного застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 317 КАС України).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено  у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати зі сплаті судового збору розподілу не підлягають..
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у справі №    440/3056/19  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Зеленський	
Судді	   	Я.В. П`янова    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  11.02.2020 року