Постанова
Іменем України
 
03 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 304/857/16-ц
 
провадження № 61-9397св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., 
Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання недійсним кредитного договору.
 
Позовна заява, мотивована тим, що 09 жовтня 2008 року між позивачкою та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») було кредитний договір № 014/4080/82/40717, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі                                            20 298, 00 доларів США на споживчі цілі, строком повернення 10 жовтня                 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,50 % річних.
 
Указаний кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України через те, що банком не було проведено переддоговірної роботи, не повідомлено позичальника про фінансові наслідки укладення кредитного договору, не запропоновано альтернативних схем кредитування, що призвело до введення позичальника в оману.
 
При укладенні кредитного договору вона не була ознайомлена з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Вона була ознайомлена лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем.
Також зазначає, що умови кредитного договору є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду споживача.
 
Посилаючись на зазначене, позивач просила визнати недійсним із моменту укладення кредитний договір № 014/4080/82/40717 від 09 жовтня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Перечинського районного суду від 13 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано недійсним із моменту укладення кредитний договір                                                 № 014/4080/82/40717 від 09 жовтня 2008 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 . 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що зміст кредитного договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2007 року № 168 (далі - Правила). 
 
При укладенні кредитного договору позивач не була ознайомлена з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, а ознайомлювалася лише з тією інформацією, яка була фактично викладена безпосередньо у кредитному договорі.
 
Крім цього, в оспорюваному кредитному договорі відсутні передбачені законом обов`язкові умови передбачені пунктами 3.1, 3.2, 3.3 Правил та                    статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Ухвалою Перечинського районного суду від 19 червня 2017 року заяву представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про перегляд заочного рішення Перечинського районного суду від 13 вересня 2016 року залишено без задоволення.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.
 
Скасовано заочне рішення Перечинського районного суду від 13 вересня 2016 року. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив з того, що задовольняючи позовні вимоги                ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач підписав кредитний договір, погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені договором. Кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Крім того позичальник був ознайомлений із сукупною вартістю кредиту. Позивач не звертався із заявою до банку про внесення змін до умов договору, які він вважав несправедливими та такими, що призводять до погіршення його майнового стану і завдають йому збитків, факт отримання кредитних коштів у 2008 році позивачем не оспорюється.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
06 травня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушенням норм процесуального права, неповним встановленням обставин справи.
 
Судом апеляційної інстанції відповідачу безпідставно поновлено строк на апеляційне оскарження.
 
Під час укладення кредитного договору банком порушено вимоги статті 11 Законом України «Про захист прав споживачів» та пункти 3.1, 3.2, 3.3 Правил, оскільки банк не повідомив позичальника про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредити. Крім того, врахувуючи, що банк видав кредит в ануїтетній формі реальна відсоткова ставка за кредитом складає 20,78 %, а 16,5 %, задекларованих в договорі. Не провівши переддоговірну роботу, не повідомивши позичальника про фінансові наслідки укладення договору, не запропонувавши різні схеми кредитування, банк ввів позичальника в оману.
 
Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був розроблений відповідачем. 
 
Висновок суду апеляційної інстанції, що позичальник підписався про отримання інформації є неправильними, оскільки вказані умови банком позичальнику доведені не були, а посилання банку на підпис позивача, ніби він отримав дану інформацію не підтверджено жодним доказом.
 
Доводи інших учасників справи
 
12 червня 2019 року  представник АТ«Райффайзен Банк Аваль» адвокат  Циба Р. А. через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

 
Рух касаційної скарги
 
Ухвалою Верховного суду від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Перечинського районного суду Закарпатської області.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
 
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
За змістом статей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
 
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила визнати недійсним кредитний договір, укладений між банком та нею, посилаючись на те, що під час укладання договору, банк не надав їй об`єктивної, повної та достовірної інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, в умовах кредитного договору, не повідомив про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредити, не попередив про валютні ризики. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку, оскільки спірний договір кредиту був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов цього договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов цього договору та в подальшому виконувала його умови. Протягом дії кредитного договору позивачка не зверталася до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були їй не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. 
Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи перед укладенням кредитного договору позивач підписала заяву-анкету на отримання кредиту під заставу та умови кредитування по програмі «Кредит під заставу нерухомості у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», де розписано всі детальні умови кредитування, відсоткові ставки та орієнтовну вартість кредиту. Також матеріали справи містять графік погашення кредиту та додаток № 2 до кредитного договору про сукупну вартість кредиту.
 
Доводи заявника про те банк під час укладання договору приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості не можуть бути прийняті до уваги.
 
Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
 
З аналізу вказаної норми слід дійти висновку, що правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.
 
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
 
Відповідно до пункту 3.1 Правил, банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.
 
На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).
 
Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка була ознайомлена з орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, про що свідчить її підпис на договору кредиту, а також на графіку погашення кредиту та додаток № 2 до кредитного договору про сукупну вартість кредиту.
 
Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив відповідачу строк на апеляційне оскарження, не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги, оскільки є необгрунтованими.
 
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з ухвали Закарпатського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року про відкриття апеляційного провадження, суд поновлюючи банку строк на апеляційне оскарження заочного рішення Перечинського районного суду від 13 вересня 2016 року,   визнав поважними причини пропущення такого строку.
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову апеляційного суду Закарпатської області від 02 квітня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           В. П. Курило

 
А. Ю. Зайцев

 
Є. В. Коротенко