Головуючий суду 1 інстанції - Максименко О.Ю.
Доповідач -Дронська І.О.

Справа № 409/2937/17
Провадження № 22-ц/810/1013/19

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року                                      м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,
суддів Гаврилюка В.К., Яреська А. В.,
за участю секретаря Вовчанської С. В.
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,
представник позивача - Завадська О.В.,
відповідач – ОСОБА_1 ,
представник відповідача – ОСОБА_2 , 

розглянувши в режимі відеоконференції у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Максименко О.Ю. 21.11.2018 року в смт Білокуракине
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2017 року позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 20.12.2012 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № 00-036857-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, згідно якого банк відкрив відповідачці картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривнях та випустив картку типу VISA GOLD. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав відповідачці грошові кошти у вигляді кредитної лінії у сумі 11000 грн. Кредитний договір укладено строком на один рік з моменту підписання сторонами договору зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 35,00 % річних. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати неустойку. Однак відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим станом на 15.12.2017 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 29407,15 грн, яка складається з: 14673,99 грн - заборгованості за кредитом; 14733,16 грн – заборгованості за нарахованими процентами, яку позивач  просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_3 , а також стягнути понесені позивачем судові витрати – судовий збір в сумі 1600 грн.
Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 листопада 2018 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволені в повному обсязі.
Стягнуто з  ОСОБА_3  на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором №00-036857-01 від 20.12.2012 року, станом на 15.12.2017 року, в розмірі 29407,15 грн, яка складається з: 14673,99 грн - заборгованості за кредитом; 14733,16 грн – заборгованості за нарахованими процентами, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до теперішнього часу заборгованість по кредитному договору не сплачена, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції відповідачкою ОСОБА_3 до апеляційного суду подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скаржниця просила скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 листопада 2018 року у справі № 409/2937/17 за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення судом першої інстанції не було досліджено той факт, що кредитний договір від 20.12.2012 року було укладено терміном на один рік та термін позовної давності, про застосування якого було направлено заяву відповідачкою, сплив 19.12.2016 року, однак, ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості, судом зроблено хибні висновки та враховано сплату ОСОБА_3 заборгованості за кредитом 05.12.2014 року, але, враховуючи, що останній платіж було здійснено 05.12.2014 року, відрахування строку позовної давності починається з 06.12.2014 року і позивач пропустив строк позовної давності. 
Крім того скаржниця зазначає, що суд першої інстанції на користь позивача з відповідачки ОСОБА_3 стягнув судовий збір в сумі 1762 грн, при тому, що в позовній заяві було заявлено судовий збір в сумі 1600 грн. 

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не скористався своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 

Відповідач-скаржниця, яку було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи від останньої на адресу апеляційного суду не надходило.

Справу розглянуто відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі скаржниці ОСОБА_3 за участю представника останньої адвоката Пилипа В.М. та представника відповідача  ОСОБА_4 .В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників скаржниці та позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне. 
Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що 20.12.2012 року між ПАТ "Енергобанк" та ОСОБА_3 було укладено договір № 00-036857-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, згідно якого банк відкрив відповідачці картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривнях та випустив картку типу VISA GOLD та надав відповідачці грошові кошти у вигляді кредитної лінії в сумі 11000 грн. Кредитний договір укладено строком один рік з моменту підписання сторонами договору зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 35,00 % річних. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати неустойку. 
Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1  з 20.12.2012 року по 14.12.2017 року останнє погашення основного боргу згідно кредитного договору від 20.12.2012 року №00-036857-01 здійснене 05.12.2014 року, останнє погашення відсотків згідно кредитного договору від 20.12.2012 року №00-036857-01 здійснене 30.01.2015 року.
Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 15.12.2017 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 29407,15  грн, яка складається з: 14673,99 – заборгованість за кредитом; 14733,16 грн – заборгованість за нарахованими процентами.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та стороною відповідачки не спростовувались.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції врахував наявну в матеріалах справи заяву відповідачки  ОСОБА_3  про застосування строку позовної давності, а також те, що останнє погашення основного боргу згідно кредитного договору від 20.12.2012 року №00-036857-01 здійснене ОСОБА_3 05.12.2014 року, останнє погашення процентів за користування кредитом згідно кредитного договору здійснене 30.01.2015 року, та посилаючись на те, що з зазначеною позовною заявою до Білокуракинського районного суду Луганської області позивач звернувся 22.12.2017 року (згідно поштового штемпелю на конверті), дійшов висновку про те, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з позовом до ОСОБА_3 звернувся до суду в межах строку позовної давності та оскільки до теперішнього часу заборгованість по кредитному договору не сплачено, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» підлягають задоволенню.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, але визначився з помилкою зі строком початку перебігу  строку позовної давності, що потягло за собою невідповідність висновку суду першої інстанції щодо повного задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантій» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у відповідності до матеріалів справи встановлені обставини щодо укладення кредитного договору між сторонами та узгодження останніми істотних умов цього договору у відповідний спосіб, але, враховуючи, що первісним позивачем у зазначеній справі виступав ПАТ «Енергобанк», колегія суддів вважає за необхідне зауважити про те, що ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 20.07.2018 року за клопотанням ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», з урахування договору № 21 від 18.05.2018 року про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а.с. 113-115, т. 1, було замінено позивача у справі за позовом ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із ПАТ «Енергобанк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а.а.с. 132, 133, т. 1.
Щодо предмету спору.
Згідно зі ст. 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Таким чином, між ПАТ «Енергобанк» та відповідачкою ОСОБА_3  20.12.2012 року було укладено договір № 00-036857-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA, згідно якого банк відкрив відповідачці картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривнях та випустив картку типу VISA GOLD, надав відповідачці грошові кошти у вигляді кредитної лінії в сумі 11000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 35,00 % річних. 
Відповідно до п.2.1.3. кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою Держателя або за рішенням Банку, а також в інших випадках, передбачених цим договором.
Відповідно до п.2.6. договору строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії кредитної лінії за умови, що з боку Держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговування карткового рахунку та жодна із сторін в установленому порядку не заявить про припинення дії кредитної лінії, термін дії кредитної лінії продовжується на той же строк і на тих самих умовах.

Як вбачається із Тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка VISA, які є додатком №2 до договору № 00-036857-01, сторони узгодили суму щомісячного платежу, а також загальний ліміт у розмірі 15000 грн, що складається з ліміту за знятті готівки – 5000 грн та безготівкового ліміту-10000 грн, а.с. 43
З наданої банком виписки руху коштів по картковому рахунку вбачається, що відповідачка після отримання платіжної картки активно здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, придбання товарів, так й часткового погашення заборгованість по кредиту.
Факт користування кредитними коштами відповідачкою не оспорюється.
Колегія суддів не приймає доводи представника скаржниці щодо необхідності оцінки наданої позивачем виписки руху коштів, як неналежного доказу з тих підстав, що ця виписка, як вважає представник скаржниці, не завірена у належний спосіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету спору.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів вважає надану позивачем виписку руху коштів за розрахунковим рахунком відповідачки ОСОБА_3 належним доказом, яким підтверджується як і сам факт користування відповідачкою кредитними коштами та обсяги такого користування із відповідними складовими, так і дає можливість перевірити наданий позивачем розрахунок заборгованості.
Щодо належного посвідчення копії виписки руху коштів, то як вбачається з матеріалів справи відповідність копії виписки оригіналу посвідчена 21.12.2017 року ОСОБА_5 , а.с. 38, т. 1, яка, відповідно до довіреності № 09/05-1996 року від 21.12.2017 року, виданої ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_5 , має право від імені банку завіряти своїм підписом копії документів, а.с. 56, т. 1.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 15.12.2017 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 29407,15 грн, яка складається з: 14673,99 грн - заборгованості за кредитом; 14733,16 грн – заборгованості за нарахованими процентами.
Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості, який є вірним, оскільки повністю відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та руху коштів за розрахунковим рахунком ОСОБА_3 , та встановлено, що позивачем зараховані усі здійснені відповідачкою проплати за кредитним договором.
Як вбачається з відзиву відповідачки на позов, а також доводів апеляційної скарги останньої, відповідачкою ОСОБА_3 не заперечується факт наявності заборгованості та її розмір, а, як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог, зазначається пропуск ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» строку позовної давності.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки.
Статтею 257 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).
Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі № 2120/12694/12, постанові від 21.03.2018 року № 441/569/17 та постанові від 28.03.2018 року по справі № 332/3802/14-ц зазначив, що перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з наданої позивачем роздруківки руху коштів відповідачки за кредитним договором від 20.12.2012 року №00-036857-01 останнє повернення основного боргу здійснене ОСОБА_3 в сумі 500 грн 05.12.2014 року, а тому, з урахуванням умов договору щодо щомісячного повернення кредитних коштів, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту яка виникла до 22.12.2014 року в сумі 11771,68 грн заявлені після спливу строку позовної давності та задоволенню не підлягають, оскільки позивач до суду з позовною заявою звернувся 22.12.2017 року, а.с. 58, т. 1, а перебіг позовної давності розпочався з 06.12.2014 року та закінчився 06.12.2017 року.

Між тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Як вбачається з руху коштів за розрахунковим рахунком відповідачки, ОСОБА_3 продовжувала користуватися кредитною карткою та отримувати кредитні кошти позивача у період з 22.12.2014 року по 30.01.2015 року, а саме: 22.12.2014 року на суми: 77,90 грн, 96,30 грн, 35,93 грн, 2113,90 грн; 31.12.2014 року на суми: 15,21 грн, 12,30 грн, 127,02 грн; 30.01.2015 року на суму 423,75 грн.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи представника скаржниці у судовому засіданні апеляційного суду про те, що зазначені кошти відповідачкою використовувались не як кредитні кошти, а як безпідставно отримані, оскільки, як вважає представник, строк дії кредитного договору закінчився.

Колегія суддів вважає, що представником скаржниці не спростовані доводи позивача про те, що рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_3 був відкритий саме за умовами кредитного договору від 20.12.2012 року №00-036857-01, про що зазначено у п.2.1.1. зазначеного договору і станом на 30.01.2015 року саме з цього рахунку ОСОБА_3 останній раз були зняті кредитні кошти на суму 423,75 грн, тобто відповідачка вільно користувалася кредитною карткою та здійснювала банківські операції із зняття готівкових кредитних коштів на власний розсуд.

Враховуючи, що у період з 22.12.2014 року по 30.01.2015 року відповідачкою ОСОБА_3 були використані (отримані) кредитні кошти, надані позивачем на загальну суму 2902,31 грн і ці кошти відповідачкою не повернуті, а вимога позивача за цей період заявлена у межах строку позовної давності, тому зазначена сума підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК Довіра та Гарантія».

Щодо доводів ОСОБА_3 про безпідставне незастосування судом першої інстанції позовної давності до вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав підстав застосовувати строк позовної давності до зазначених вимог і відмовляти позивачу у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і не заперечується скаржницею, останнє поповнення заборгованості за відсотків за кредитним договором від 20.12.2012 року №00-036857-01 відповідачкою ОСОБА_3 було здійснено 30.01.2015 року, при цьому відповідачкою щомісяця погашалась заборгованість за нарахованими відсотками, а.с. 7, т. 1, а тому перебіг строку позовної давності розпочався з 31.01.2015 року і на час звернення позивача до суду з позовною заявою – 22.12.2017 року не закінчився.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга у цій частині задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції не мав підстав відмовити позивачу у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами ОСОБА_3 , яка на час звернення ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» з позовом до суду, сплачена не була, а позивач із зазначеною вимогою звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Розрахунок заборгованості по відсоткам відповідачкою не заперечувався та іншого розрахунку суду ОСОБА_3 надано не було.

Щодо неправильного вирішення судом першої інстанції питання про судовий збір.

За доводами апеляційної скарги скаржниця зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з неї судовий збір у розмірі 1762 грн, при тому, що у позовній заяві було заявлено судовий збір у розмірі 1600 грн, а.с. 38, т. 2.

Зазначений довід колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, відповідно до резолютивної частини оскаржуваного рішення, з відповідачки ОСОБА_3 судом першої інстанції стягнуто судовий збір в сумі 1600 грн, а не 1762 грн, як зазначає скаржниця, а.с. 167, т. 2.
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено помилку в частині відмови відповідачці ОСОБА_3 у застосуванні до позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту строку позовної давності, висновок суду першої інстанції про повне задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за тілом кредиту в сумі 14673,99 грн ухвалений без належного з`ясування в цій частині обставин справи щодо пропуску позивачем строку позовної давності за період до 22.12.2014 року, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 14673,99 грн та стягнення з відповідачки ОСОБА_3 заборгованості за тілом кредиту, що утворилась за період з 22.12.2014 року в сумі 2902,31 грн та зміні в частині визначених судом першої інстанції загального розміру заборгованості та суми судового збору, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн, а.с. 57, т. 1, а скаржниця ОСОБА_3 при зверненні до апеляційного суду з апеляційною скаргою сплатила судовий збір у розмірі 2400,00 грн, а.с. 34, т.2, тому, враховуючи розмір задоволеної частини позовних вимог та вимог апеляційної скарги, з позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню понесені останньою витрати по сплаті судового збору в сумі 0, 96 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 листопада 2018 року скасувати в частині визначення до стягнення суми заборгованості за кредитом та змінити в частині визначення загального розміру заборгованості та розміру судового збору, та в цих частинах ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», юридична адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ 38750239, п/р НОМЕР_3 в ПАТ "Альфа банк", МФО 300346) заборгованість за кредитним договором №00-036857-01 від 20.12.2012 р. станом на 15.12.2017 року в розмірі 17635,47 грн, яка складається з: 2902,31 грн – заборгованості за кредитом; 14733,16 грн – заборгованості за нарахованими процентами.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь  ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 0,96 грн ( 0 грн дев`яносто шість коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17.02.2020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді В. К. Гаврилюк

А. В. Яресько