Постанова
Іменем України
18 грудня 2019 року                                             
м. Київ
справа № 272/1288/15-ц 
провадження № 61-16313св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В. 
суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (правонаступник Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 рокуу складі судді Палазюк В. М. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 14 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Товянської О. В., Кочетова Л. Г., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що 15 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1  укладений кредитний договір № МА - 01- 08, за умовами якого він отримав кредит в сумі 8 000,00 дол. США з терміном повернення до 14 січня 2013 року. 
На забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № МА - 01- 08, відповідно до якого в разі невиконання або порушення виконання умов кредитного договору № МА - 01- 08 ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 .
Згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, проте свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. 
04 серпня 2015 року позивачем направлено відповідачам письмову вимогу-повідомлення із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором № МА - 01 - 08. 
Станом на 30 липня 2015 року відповідачі мають заборгованість в сумі - 29 804,95 дол. США, з яких: 5 829,36 дол. США - за кредитом; 10 712,28 доларів США - за відсотками; 11 833,24 дол. США - за пенею; а також штрафи відповідно до договору: 11,33 дол. США - штраф (фіксована частина); 1 418,74 дол. США - штраф (процентна складова). 
Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 29 804,95 дол. США, що еквівалентно 657 795,28 грн та судові витрати.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним  договором від 15  січня 2008  року  № МА-01-08 у розмірі 265 369,33 грн, з яких: за кредитом - 5 829, 36 дол. США, що еквівалентно 128 674,72 грн, 232,66 дол. США - за відсотками, що еквівалентно 5 134,81 грн; 100 000,00 грн - за пенею, штраф (фіксована частина) - 250,00 грн, штраф (процентна складова) - 31 309,80 грн. У задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено.
Додатковим рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судовий збір в сумі 3 980,54 грн.
Відмовляючи у стягненні відсотків, з урахуванням того, що рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2010 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок на АДРЕСА_1 , проте протягом п`яти років банк не реалізував предмет іпотеки, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин статтю 613 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду України у справі       № 6-2387цс15.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про зменшення розміру пені, суд першої інстанції зазначив, що з відповідача було стягнуто  значну суму основного боргу з пенею та штрафами, врахував, що позивач доглядає за батьком, інвалідом першої групи, має на утриманні неповнолітню дитину, та застосувавши частину третю статті 551 ЦК України, зменшив розмір пені до 100 000,00 грн.
Позивач звернувшись до суду 06 липня 2009 року з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї суми кредиту, змінивши строк виконання основного зобов`язання (а. с. 96-99). Отже, вимогу до поручителя повинен був пред`явити протягом шести місяців, починаючи з 06 липня 2009 року, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, проте у цій справі з вимогою банк звернувся поза межами шестимісячного строку, а також і поза межами п`ятирічного строку.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 14 листопада 2016 року апеляційні скарги ПАТ КБ «ПриватБанк»,  ОСОБА_1  задоволено частково. Скасовано рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року в частині стягнення фіксованої частини штрафу - 250,00 грн, процентної складової штрафу - 31 309,80 грн та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. Змінено рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року в частині стягнення пені та визначення загальної суми заборгованості. Збільшено розмір пені, стягнутої з  ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з 100 000,00 грн до 128 674,72 грн, а загальний розмір заборгованості зменшено з 265 369,33 грн до 262 484,25 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 8 268,21 грн, з ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір - 971,60 грн. В іншій частині рішення залишенобез змін.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що надані відповідачем свідоцтво про народження дочки, довідка МСЕК про інвалідність батька не є доказом, що ці особи знаходяться на його утриманні. Проте, оскільки пеня значно перевищує розмір збитків (тіло кредиту), то відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України підлягає зменшенню до розміру заборгованості за тілом кредиту - 5 829,36 дол. США, що еквівалентно 128 674,72 грн. 
Суд першої інстанції не взяв до уваги статтю 61 Конституції України, статтю 549 ЦК України, правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15, одночасно застосував штраф і пеню за одне й те саме порушення, порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, хоча подвійна цивільно-правова відповідальність за одне і те саме порушення законом не передбачена. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 листопада 2016 року, просило скасувати оскаржувані рішення в частині відмови у стягненні відсотків, неустойки та припинення поруки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
13 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У квітні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 03 червня 2019 року № 474/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
09 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що оскаржувані рішення в частині відмови у стягненні відсотків, неустойки та припиненні поруки є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Зменшуючи розмір заборгованості за відсотками, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку та є лише припущенням, що зловживання кредитором своїми правами щодо не реалізації предмету іпотеки призвело до суттєвого збільшення заборгованості та неможливості відповідачів реалізувати це майно, оскільки на нього накладено заборону на відчуження.
Суди не надали правової оцінки тому, що згідно з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» звернення стягнення на предмет іпотеки є таким, що суперечить цьому закону, оскільки кредит видавався у валюті.
Суди помилково зіслалися на правовий висновок Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2387цс15, оскільки в тій справі інші фактичні обставини, інший суб`єктний склад та предмет позову.
Аргументи інших учасників справи
Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що банк пропустив позовну давність для звернення до суду з позовом, оскільки позовна давність переривалася у 2009 році, коли банк звернувся з позовом про звернення стягнення, а до суду в цій справі позивач звернувся у жовтні 2015 року.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд переглядає судові рішення в частині відмови у стягненні відсотків, неустойки та припиненні поруки.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 15 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 укладений кредитний договір № МА - 01- 08, згідно з яким він отримав кредит у сумі 8 000,00 дол. США з терміном повернення до 14 січня 2013 року. 
На забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № МА - 01- 08, відповідно до якого в разі невиконання або порушення виконання умов кредитного договору № МА - 01- 08 ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 .
Згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, проте свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. 
04 серпня 2015 року позивач направив відповідачам письмову вимогу-повідомлення, в якій зазначено невиконання зобов'язань за кредитним договором № МА - 01 - 08. 
Станом на 30 липня 2015 року відповідачі мають заборгованість у сумі - 29 804,95 дол. США, з яких: 5 829,36 дол. США - за кредитом; 10 712,28 доларів США - за відсотками; 11 833,24 дол. США - за пенею; а також штрафи відповідно до договору: 11,33 дол. США - штраф (фіксована частина); 1 418,74 дол. США - штраф (процентна складова). 
Відповідно до рішення Андрушівського районного суду від 28 грудня 2010 року у справі №2-80/10 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 січня 2008 року № МА-01-08 в сумі 7 725, 50 дол. США звернуто стягнення на майно: житловий будинок загальною площею 69, 2 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за цією адресою розміром 0,15 га шляхом продажу предмета іпотеки ЗАК КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до цьогодоговору), а також підпунктів 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених графіком, а також підпункту 1.3, 2.2.3, 2.3.3, 4.5, 4.6, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня.
Згідно з пунктом 6.2 кредитного договору за порушення зобов`язань, передбачених підпунктами2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2 % від суми отриманого кредиту.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У доводах касаційної скарги банк посилався на те, що суд помилково зменшив заборгованість за відсотками, а тому просив в цій частині судові рішення скасувати.
У запереченнях на касаційну скаргу відповідачі посилаються на те, що банк пропустив позовну давність для звернення до суду з позовом, оскільки строк позовної давності переривався у 2009 році, коли банк звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеку, а до суду в цій справі позивач звернувся у жовтні 2015 року.
Оскільки Верховний Суд виявив неправильне застосування норм матеріального права, то виходить за межі касаційної скарги з огляду на таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починаєтьсяз наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Вирішуючи спір, суди не звернули уваги на те, що у запереченнях на позовну заяву  ОСОБА_1 просив застосувати позовну давність до пені та штрафу (а. с. 117).
Верховний Суд зазначає, що рішенням Андрушівського районного суду від 28 грудня 2016 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з цим позовом банк звернувся в липні 2009 року.
Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справа № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18).
Вирішуючи спір, суди не взяли до уваги звернення банку з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, не з`ясували, чи перевався перебіг  позовної давності, чи з позовом у цій справі про стягнення заборгованості банк звернувся  у межах позовної давності.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно із статтями 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України 2004 року правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких процентів є необґрунтованими, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.
Тобто позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки на момент спливу строку кредитування у позичальника існувала поточна заборгованість, банк мав право пред`явити позичальнику вимоги про стягнення цієї заборгованості, проте в межах позовної давності.
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Верховний Суд зауважує, що суди не з`ясували питання щодо застосування позовної давності, не обговорили питання чи переривався перебіг позовної давності, з цього питання жодного висновку не виклали, отже не було дотримано справедливого процесуального розгляду справи, чим порушено права особи на справедливий судовий розгляд, дотримання процедури розгляду справи.
Водночас суди дійшли обгрунтованого висновку та виклали висновки, що порука ОСОБА_2 припинилася 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд повно та всебічно не встановив, не дослідив зібрані у справі докази, тому оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам  щодо законності й обґрунтованості судового рішення (стаття 263 ЦПК України), що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 листопада 2016 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Верховний Суд бере до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про її передачу на новий розгляд для повного, всебічного та об`єктивного дослідження та встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для її правильного вирішення.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (правонаступник Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»), задовольнити частково.
Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 14 листопада 2016 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                           А. С. Олійник 
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      Г. І. Усик
                                                                                                                      В. В. Яремко