ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року                                                                            м. Херсон

справа № 665/1957/19                                                              
провадження № 22-ц/819/366/20   
                                                                     
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Павловська Ю.О.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Березнікова О.В. від 03 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,
встановив: 

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, зазначаючи, що з листопада 2007 року по 2015 рік проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
За час сумісного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька – ОСОБА_3 , запис про батька якої учинено за її (матері) прізвищем, а ім`я та по батькові дитини- за її вказівкою. 
Посилаючись на те, що відповідач, яким батьківство не оспорюється, ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, позивач просила суд стягнути із  ОСОБА_2  на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3300 грн щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову. 
Заочним рішенням суду від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення аліментів не відповідають обставинам справи щодо відсутності між сторонами спору про батьківство, а також зроблені без врахування положень статей 141, 180 СК України, що регулюють спірні правовідносини.
Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що суд розглянув справу за відсутності відповідача, не вчинивши при цьому відповідних процесуальних дій з метою забезпечення його явки в судове засідання та відібрання пояснень з приводу походження дитини.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що батьківство відповідача щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не підтверджено належними та допустимими доказами, тому відсутні правові підстави покладати на нього обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації народжень 20 листопада 2009 року зроблено відповідний актовий запис за №13.
Згідно із зазначеним актовим записом матір`ю ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , а запис про її батька проведено за прізвищем матері із записом імені та по батькові батька дитини за вказівкою матері, тобто запис про батька здійснено в порядку, визначеному статтею 135 СК України, якою врегульовано питання щодо запису про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлено.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
За загальним правилом, встановленим статтею 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду (стаття 125 СК України).
При цьому визнання батьківства за рішенням суду здійснюється відповідно до положень статті 128 СК України за позовом матері, опікуна, піклувальника дитини, особи, яка утримує та виховує дитину, а також самої дитини, яка досягла повноліття.
Отже, належним та допустимим доказом наявності у особи прав та обов`язків щодо дитини, зокрема обов`язків утримувати дитину, є відповідний актовий запис, зроблений державним органом реєстрації актів цивільного стану, в тому числі на підставі рішення суду про визнання батьківства.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Таким чином, враховуючи, що батьківство відповідача у спірних правовідносинах в установленому законом порядку не підтверджено, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.
Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих позивачем і досліджених судом доказів та нормам сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду містить аналіз норм сімейного права щодо встановлення (визнання) батьківства, в той час, як зазначене питання не є предметом спору в цій справі, на думку колегії суддів, є обґрунтованими, однак вони не спростовують висновків суду щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, батьківство щодо якої не встановлено в установленому законом порядку.
Підстави вважати, що відповідач визнав пред`явлені до нього позивачем вимоги, так як не надав суду будь-якого відзиву, заперечень чи зауважень щодо викладеного у позові про стягнення аліментів (ні по факту батьківства, ні щодо розміру аліментів), як про це зазначено в апеляційній скарзі, відсутні, оскільки відповідно до частина першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Таких заяв ОСОБА_2 в процесі судового розгляду не робив, а обставини щодо визнання ним батьківства після народження дитини, спілкування з нею не є обставинами, які підлягають дослідженню та встановленню у справах про стягнення аліментів.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на положення частини другої статті 252 ЦПК України є юридично неспроможним, оскільки наведена норма процесуального права не допускає зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство) у випадку його підтвердження актовим записом про походження дитини, зробленим державним органом реєстрації актів громадянського стану , що у спірних правовідносинах відсутнє.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2019 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий                              Л.В. Пузанова

Судді:                                                                І.В. Склярська

                        Т.Г. Чорна