Постанова 
Іменем  України
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 243/3288/16
 
провадження № 61-16675св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Слов`янська» Слов`янської міської ради, ОСОБА_5 , товарна біржа «Мегаполіс», приватне підприємство «Терра-Віта», Слов`янський виробничий відділ державного підприємства Донецької регіональної філії «Центр державного земельного кадастру», Слов`янська міська рада Донецької області, Державна архітектурно-будівельна інспекція України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2019 року у складі судді Мірошниченко Л. Є. та постанову Донецького апеляційного суду                       від 01 серпня 2019 рокуу складі колегії суддів: Біляєвої О. М., Корчистої О. І., Папоян В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 
 
Позовна заява мотивована тим, що за договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 15 жовтня 2014 року він придбав житловий будинок з усіма будівлями та спорудами, що відносяться до нього, що розташовані по АДРЕСА_1 , і земельну ділянку, площею 0,0484 га, що розташована за цією самою адресою. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте ним та ОСОБА_3 за час шлюбу 
Суміжна земельна ділянка, площею 0,0474 га, що розташована                                    по АДРЕСА_1 , належала на праві приватної власності ОСОБА_6 , яку після її смерті успадкувала дочка - ОСОБА_4 .
На підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2005 року у справі № 2-2064/2005 власником недобудованого житлового будинку готовністю 85 %, який розташований на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_1 , визнано ОСОБА_2 , яка з порушенням норм законодавства побудувала на цій земельній ділянці душ, вбиральню та капітальний паркан з цегли.
Зазначав, що в 2015 році під час кадастрової зйомки земельної ділянки 
по АДРЕСА_1 , приватне підприємство «Терра-Віта», а в подальшому товарна біржа «Мегаполіс», встановили, що частина будівель душу і вбиральні, фрагмент капітального паркану з цегли побудовані відповідачем на належній йому земельній ділянці, внаслідок чого її площа зменшилась до 0,0470 га.
Крім того, дощові води з даху будинку № НОМЕР_1 за вказаною адресою попадають на належну йому земельну ділянку, що призводить до затоплення і вимокання ґрунту, перешкоджає використанню її за призначенням.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив суд: усунути перешкоди у здійсненні ним права користування земельною ділянкою, що розташована по  АДРЕСА_1 , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: відновити порушену межу землекористування 
між земельними ділянками, що розташовані по АДРЕСА_2 та                     АДРЕСА_1 , шляхом: знесення частини будівлі туалету та душу, побудованих на земельній ділянці                           по АДРЕСА_1 , які віднести на 1,5 м (з урахуванням виступаючої частини даху) від існуючого місця розташування у бік домоволодіння АДРЕСА_2 за вказаною адресою; знесення бетонних стовпчиків та демонтажу відмостки; знесення капітального паркану з колонами, який встановлено між спірними земельними ділянками, та віднести його на 0,45 м у бік домоволодіння № АДРЕСА_2 для відновлення зовнішніх меж земельної ділянки № НОМЕР_2 до площі 0,0484 га.
 
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 березня 2017 року скасовано ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 
від 27 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні клопотання 
ОСОБА_1 про залучення третіх осіб та залучено до участі у справі третіх осіб:  ОСОБА_4 , комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янська Слов`янської міської ради Донецької області. 
 
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 
від 08 червня 2017 року залучено до участі у справі третіх осіб: 
ОСОБА_5 , товарну біржу «Мегаполіс», приватне підприємство «Терра-Віта», Слов`янський виробничий відділ державного підприємства Донецької регіональної філії «Центр державного земельного кадастру».
 
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 
від 16 листопада 2018 року залучено до участі у справі третіх осіб: 
Слов`янську міську раду Донецької області, Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області                             від 04 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Відновлено порушену межу землекористування між земельними ділянками, що розташовані по    АДРЕСА_2              і по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 віднести: частину будівлі туалету             і душу, зведених на земельній ділянці по  АДРЕСА_1 , на 1,5 м з урахуванням виступаючої частини даху від існуючого місця розташування у бік домоволодіння № АДРЕСА_2 ; залізобетонні бетонні стовпчики та фрагмент цегляного паркану, який встановлено між спірними земельними ділянками, на 0,45 м у бік домоволодіння № АДРЕСА_2 для відновлення зовнішніх меж земельної ділянки                по  АДРЕСА_1 до площі                  0,0484 га. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок побудови частини будівлі туалету та душу на належній позивачу на праві власності земельній ділянці, а також бетонних стовпчиків та паркану, йому чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 01 серпня 2019 рокуапеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , залишено без задоволення. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 
від 04 березня 2019 року скасовано.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору застосував статтю 120 ЗК України у редакції, чинній на час розгляду справи, а не на час набуття ОСОБА_8 права власності 
на будинок (2005 рік), яка по-іншому визначалаперехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду. При цьому розміри частини земельної ділянки, на яку перейшло право власності до набувача, не встановлені і в натурі не визначені. 
Крім того, апеляційний суд зазначив, що з огляду на зміст і характер правовідносин, що виникли, спір стосується і прав власника земельної ділянки - ОСОБА_4 , зокрема в частині позовних вимог про віднесення залізобетонних стовпчиків та фрагменту цегляного паркану, який встановлений між спірними земельними ділянками, та межі землекористування, яка також повинна відповідати за пред`явленим позовом.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати постанову апеляційного суду та:
змінити мотивувальну частину рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2019 року, а саме:
«51. Судом встановлено, що сторони є користувачами суміжних земельних ділянок. Вказана обставина у ході розгляду справи не оспорювалась та визнавалася сторонами.» на «51. ОСОБА_2 самовільно, без будь-яких на те правових підстав використовує земельну ділянку АДРЕСА_2 площею                            0,0474 га, кадастровий номер 1414100000:01:015:0080, яка належить на праві власності ОСОБА_6 , самочинно збудувала в період з 2007 по 2014 роки на вказаній земельній ділянці житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, порушивши при цьому межі земельної ділянки АДРЕСА_1 кадастровий номер 1414100000:01:015:0627, побудувавши частину будівель душу і вбиральні на земельній ділянці АДРЕСА_1 без наданої на те згоди власника земельної ділянки на користування чужою земельною ділянкою для забудови у визначеній законом формі»;
доповнити мотивувальну частину рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2019 року, зазначивши, що ОСОБА_2 шляхом самочинного будівництва в 2007-2014 роках житлового будинку                 з господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці АДРЕСА_2 порушила права власності ОСОБА_6 та її спадкоємиці ОСОБА_4 , права власності Слов`янської міської ради Донецької області, права                   ОСОБА_9 , позивача ОСОБА_1 , права третьої особи -                          ОСОБА_3 , а також доповнити мотивувальну частину вмотивуванням застосування до спірних відносин положень статті 376 ЦК України щодо підстав визнання будівництва самочинним та правові наслідки, що мають вплинути на обов`язки третіх осіб: Слов`янської міської ради Донецької області та Державної архітектурно-будівельної інспекції України;
доповнити мотивувальну частину рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2019 року, зазначивши, що ОСОБА_2 шляхом надання реєстратору сфальшованого рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09грудня 2005 року безпідставно зареєструвала право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 готовністю 85 %, який на час його реєстрації не існував та який на час розгляду справи демонтовано, що має вплинути на обов`язки третіх осіб: комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації»                                        у м. Слов`янську, Слов`янської міської ради Донецької області та ОСОБА_4 , права яких порушені зазначеними діями відповідача;
змінити резолютивну частину рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької областішляхом виключення зі складу учасників справи Слов`янський виробничий відділ державного підприємства Донецької регіональної філії «Центр державного земельного кадастру», який не є юридичною особою; 
доповнити резолютивну частину рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2019 року шляхом зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_2 . НОМЕР_3 .
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу                                   243/3288/16-ц з Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Слов`янська» Слов`янської міської ради, ОСОБА_5 , товарна біржа «Мегаполіс», приватне підприємство «Терра-Віта», Слов`янський виробничий відділ державного підприємства Донецької регіональної філії «Центр державного земельного кадастру», Слов`янська міської ради Донецької області, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції скасував правильне по суті і законне рішення суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, яка мала бути повернута заявнику, оскільки була подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а заявником не подано клопотання про поновлення цього строку.
При розгляді апеляційної скарги, яка була подана позивачем, апеляційний суд діяв упереджено та проігнорував доводи заявника. При цьому ОСОБА_4 була залучена до розгляду справи у якості третьої особи за її заявою і вимог до неї не заявлено. 
Також суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 120 ЗК України і фактично визнав за ОСОБА_2 право власності на частини земельних ділянок позивача та ОСОБА_4 . 
Щодо необхідності зміни рішення суду першої інстанції, то ОСОБА_2 було здійснено реєстрацію права власності на незакінчений житловий будинок по АДРЕСА_2 готовністю 85 % шляхом надання реєстратору сфальшованого рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2005 року у справі                    № 2-2064/2005. Однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаному факту та не застосував до спірних правовідносин статтю 376 ЦК України, статтю 27 Закону України «Про планування та забудови територій», статтю 27 Закону України «Про архітектурну діяльність». При цьому                 стаття 120 ЗК України та стаття 377 ЦК України були застосовані судом безпідставно, оскільки підстав визнавати факт переходу права власності  ОСОБА_6 на земельну ділянку, що розташована по                               АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 у суду не було.
Також зазначає, що були підстави для самовідводу судді апеляційного суду Корчистої О. І., яка раніше брала участь у цій справі. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно зі свідоцтвом про шлюб ОСОБА_1 уклав шлюб із                            ОСОБА_10 , про що в Книзі реєстрації шлюбів 30 вересня                  2006 року зроблено відповідний актовий запис № 631 (а. с. 10, т. 1).
На підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2014 року                       ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 придбав земельну ділянку, площею 0,0484 га, що розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 5-6, т. 1).
На підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2014 року                       ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 придбав житловий будинок з господарчими та побутовими будовами та спорудами, що відносяться до нього, розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 0,0484 га (а.с. 7-9, т. 1).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 квітня 1983 року ОСОБА_6 отримала у спадщину спадкове майно: незакінчений будівництвом житловий будинок з побутовими спорудами, що знаходиться по  АДРЕСА_2 на земельній ділянці 480 кв. м. Зазначений будинок належав спадкодавцю на підставі договору дарування, зареєстрованого Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою 01 листопада 1977 року (а. с. 110, т. 1).
Згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку                              від 12 серпня 2004 року ОСОБА_6 є власницею земельної ділянки площею 0, 0474 га, що розташована по  АДРЕСА_2  на підставі рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради Донецької області від 07 липня 2007 року № 400/2                               (а. с. 11, т. 1).
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області                           від 09 грудня 2005 року у справі № 2-2064/2005 визнано за ОСОБА_2 право власності на домобудівлю, що розташована по АДРЕСА_2 (а. с. 108, т. 1), 06 травня 2006 року зареєстровано право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 85 % (а. с. 111, т. 1). 
 
Згідно з пояснювальної записки, що була складена директором приватного підприємства «Терра-Віта», проведені роботи щодо кадастрового (топографо-геодезичного) знімання зовнішніх меж земельної ділянки за постійними межовими знаками, встановленими замовником за адресою АДРЕСА_1 , враховуючи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний від 15 жовтня 2014 року № 28110185, у результаті чого оформлено креслення на присадибну ділянку загальною площею 0, 0484 га. 
При внесенні даних для електронного розрахунку за допомогою програмного забезпечення «AutoCAD» та Інвест-Град, перевірки вихідних даних та співставлення з фактичними межами земельної ділянки в натурі (на місцевості) виявлено, що площа присадибної ділянки за фактичним користуванням зменшилась до 0,0470 га у зв`язку із самозахватом                    площі 0,0014 га користувачем суміжної присадибної ділянки                                       по АДРЕСА_2 .
На кресленні відображено фактичне положення постійних межових знаків (паркану), капітальних будівель та споруд, що вплинули на фактичну площу присадибної ділянки по АДРЕСА_1 , яка в результаті обчислення складає 0, 0470 га.
 
Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи                                 від 17 жовтня 2018 року № 262/8:
1. Земельна ділянка по АДРЕСА_2 , що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , має конфігурацію наближену до прямокутника, фактичний розмір земельної ділянки - 0, 0493 га.
2. Земельна ділянка по АДРЕСА_1 , що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , має конфігурацію наближену до прямокутника, фактичний розмір земельної ділянки - 0,0470 га.
3. Площа земельної ділянки по АДРЕСА_2 на момент огляду становить 0,0493 га, що на 0,019 га більше, ніж належить згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку площею 0,0474 га.
4. Площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 на момент огляду становить 0,0470 га, що на 0,014 га менше, ніж належить згідно правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,0474 га.
5. Зафіксовано порушення меж земельних ділянок, що розташовані              по АДРЕСА_3 . 
7. Фактичне розташування межи від житлового будинку літ. А-1 домоволодіння АДРЕСА_2 не відповідає технічній документації, а саме абрису при складанні матеріалів обміру земель кварталу № 879 у м. Слов`янську станом на 03 листопада 1975 року, а також розташуванню межового знаку між земельними ділянками по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 , а саме пересунуто на 0,3 м у бік земельної ділянки по  
АДРЕСА_5 . Виконані у домоволодінні АДРЕСА_2 будівельні роботи не відповідають проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. 
Необхідно забезпечить виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію сумісної земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
10. На земельній ділянці по АДРЕСА_2 зафіксовані самочинні будівлі та споруди, оскільки будівництво та реконструкцію було виконано на земельний ділянці, яка не знаходиться у власності ОСОБА_2 , а також без відповідного документа на будівельні роботи та без належно затвердженого проекту.
Для відновлення меж необхідно віднести будівлю туалету та душу на відстань 1,5 м з урахуванням виступаючої частини даху від існуючого місця розташування, а житлову будівлю літ. А-1 з прибудовою літ. А'-1 на 0,8 м               від існуючого місця розташування.
11. Між земельними ділянками не встановлено огорожі, тільки встановлені залізобетонні стовпчики та фрагмент цегляного паркану, який необхідно віднести на 0, 45 м у бік домоволодіння АДРЕСА_2 (а. с. 106-156, 175-177, т. 5).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1  підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                       в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права,             які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання                        або оспорювання. 
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового                               або майнового права та інтересу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області                           від 09 грудня 2005 року у справі № 2-2064-2005 визнано за ОСОБА_2 право власності на домобудівлю, що розташована по АДРЕСА_2 , про що 06 травня 2006 року зареєстровано право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 85 %. 
 
Особливості набуття права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначені статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України.
 
Так, згідно з частиною першою, другою статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час набуття ОСОБА_8 права власності на незакінчений будівництвом житловий будинок, 2005 рік) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. 
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком,  будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. 
Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
 
Частиною першою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час набуття ОСОБА_8 права власності на незакінчений будівництвом житловий будинок, 2005 рік) передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.
 
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
 
Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. 
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою,і відшкодування завданих збитків.
 
Судом установлено, що  ОСОБА_8 набула право власності на недобудований будинок АДРЕСА_2 на підставі рішення суду від 09 грудня 2005 року. 
Земельна ділянка площею 0,0474 га, на якій розташований вищевказаний недобудований будинок, належала продавцю ОСОБА_6 на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку                    від 12 серпня 2004 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилась спадщина, яку в установлений законом строк прийняла її                 дочка - ОСОБА_4 . 
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (стаття 48 ЦПК України).
 
Частиною першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
 
За змістом пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
 
За змістом наведених норм ЦПК України, з`ясувавши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача або не до всіх відповідачів, суд має роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача.
 
Суд першої інстанції, у порушення вимог частини четвертої статті 2,                      статті 51 ЦПК України зазначене вище не врахував та дійшов неправильного висновку стосовно того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі.
 
Суд апеляційної інстанції передчасно дійшов висновку про те, що до                  ОСОБА_2 перейшли право власності на частку земельної ділянки, яка зайнята недобудованим будинком, що розташований поАДРЕСА_2 , оскільки будинок має готовність 85 %, він не закінчений будівництвом, не зареєстрований, а між будинками АДРЕСА_2    АДРЕСА_1 є частина земельної ділянки Слов`янської міської ради Донецької області шириною              5 м. Тобто, по сут визнано право власності за  ОСОБА_2 на земельну ділянку, частина якої належить позивачу, а частина -  ОСОБА_4 .
 
Прохання касаційної скарги про зміну рішення районного суду є безпідставним, оскільки суд не залучив до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_4 , а зміна рішення суду, про що просить               ОСОБА_1 , передбачає встановлення і дослідження нових фактичних обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.          
 
Таким чином, у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України суди на зазначені вище положення закону уваги не звернули, не з`ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, зокрема, кому на праві власності належить земельна ділянка, що розташована                                 по АДРЕСА_2 , та не залучили до участі в справі в якості відповідача особу, яка має відповідати за позовом. 
 
При новому розгляді суду необхідно врахувати вищенаведене та ухвалити законне і справедливе судове рішення.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки суди належним чином не встановили правовідносини, які виникли між сторонами, не з`ясували фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, тому суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень не може ухвалити власне судове рішення. 
 
За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області                                від 04 березня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду                       від 01 серпня 2019 року скасувати, справу передатина новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
Б. І. Гулько 
Р. А. Лідовець 
Ю. В. Черняк