ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 р. 	Справа № 816/2081/17	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.
суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. 
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.
представника позивача Карасенко О.О.
представників відповідача Масюк П.С., Захаренко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2019, суддя  Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 09.09.19 по справі № 816/2081/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія"
до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області                      
про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія"  (далі – позивач, ТОВ "Агротех-Гарантія") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Полтавській обл.), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.11.2017 №0011481401 в частині збільшення суми грошового зобов`язання зі сплати ПДВ у розмірі 2193287,46 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач, посилаючись на пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України (далі – ПК України), зазначив, що оскільки доходи, отримані протягом 2016 року при здійсненні діяльності, не пов`язаної із здійсненням виробництва сільськогосподарської продукції, жодним чином не обумовлені використанням спірних автомобілів, це є підставою для висновку, що такий автомобіль використовувався підприємством у діяльності основним і безпосереднім видом якої є виробництво сільськогосподарської продукції. Також позивач зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що закріплення автомобілів за учасниками товариства, які не є його працівниками, є підтвердженням того, що вказані автомобілі використовувалися не у виробництві сільськогосподарської продукції, оскільки кожен з цих автомобілів закріплений за чотирма особами, серед яких є працівники підприємства.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2019 витребувано справу з суду першої інстанції.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019 відкрито провадження по справі.
14 листопада 2019 року від відповідача по справі надійшов відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. В обгрунтування своєї позицій відповідач зазначив про те, що погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки придбані автомобілі до техніки сільськогосподарського призначення не відносяться. Придбані автомобілі визначаються як нові легкові, при цьому жодного посилання (вказівки) на спеціальне призначення транспортного засобу для використання його у сільському господарстві договори купівлі-продажу автомобілів не містять. Відтак, легковий автомобіль не може бути основною або невід`ємною складовою процесу виробництва сільгосппродукції.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 закінчено підготовку до розгляду та призначено справу у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні сторони підтримали свої вимоги.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 клопотання представника позивача задоволено, продовжено строк розгляду справи на 15 днів.
16 грудня 2019 року задоволено клопотання ГУ ДПС у Полтавській обл., замінено відповідача на правонаступника - ГУ ДПС у Полтавській обл.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
ТОВ "Агротех-Гарантія" пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу юридичної особи, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом – 31622816 та знаходиться на обліку як платник податків, зборів (обов`язкових платежів) в Миргородській ОДПІ та в період з 01.07.2015 по 31.12.2016 використовувало спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість.
Видами діяльності ТОВ "Агротех-Гарантія" за КВЕД є: 01.11 "Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур"; 03.12 "Прісноводне рибальство"; 46.21 "Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин"; 46.31 "Оптова торгівля фруктами й овочами"; 77.31 "Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування"; 77.39 "Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. н. в. і. у. "; 81.30 "Надання ландшафтних послуг"; 47.11 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами"; 47.19 "Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах"; 47.89 "Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами"; 68.20 "Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна" та ін. 
У період з 12 вересня 2017 року по 09 жовтня 2017 року ГУ ДФС у Полтавській обл. проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Агротех-Гарантія" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2015 по 30.06.2017, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2015 по 30.06.2017.
За результатами перевірки складено акт №1412/16-31-14-01-10/31622816 від 30.10.2017, в якому зафіксовано порушення ТОВ "Агротех-Гарантія" , зокрема, вимог п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.10, 201.11 ст. 201, п. 209.2, 209.6, 209.7 та пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України, в результаті чого товариством занижено податок на додану вартість у декларації з ПДВ (спеціальній) на загальну суму 1442505,00 грн, у т.ч.: за жовтень 2015 року на 23338,00 грн, за грудень 2015 року на 103608,00 грн, за лютий 2016 року на 223962,00 грн, за березень 2016 року на 6234,00 грн, за квітень 2016 року на 577061,00 грн, за листопад 2016 року на 508302,00 грн.
На підставі вищевказаного висновку акта перевірки ГУ ДФС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0011481401, яким ТОВ "Агротех-Гарантія" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" на загальну суму 2494480,50 грн (в т.ч. основний платіж – 1662987,00 грн, штрафні (фінансові) санкції – 831493,50 грн) /а.с. 156-157 т.1/.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.
Основним спірним питанням у даній справі, з огляду на підстави звернення з позовною заявою, є правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по декларації спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства у розмірі 1462193,50 грн. та віднесення до його складу суми податку, сплаченої постачальникам у зв`язку з придбанням легкових автомобілів.
Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначив про необхідність дослідження питання: чи відносяться придбані автомобілі до техніки сільськогосподарського призначення та чи використовувались вони безпосередньо у виробництві сільськогосподарської продукції.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.
Приписами п. 209.1 ст. 209 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.
За змістом п. 209.6 ст. 209 ПК України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно, а пунктом 209.7 такої ж статті- сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб`єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.
Відповідно до п. 209.2 ст. 209 ПК України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку , затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 209.3 ст. 209 ПК України якщо сума податку на додану вартість, сплачена (нарахована) сільськогосподарським підприємством постачальнику на вартість виробничих факторів, перевищує суму податку, нараховану за операціями з постачання сільськогосподарських товарів/послуг, то різниця між такими сумами не підлягає бюджетному відшкодуванню та зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пп. "а" пп. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит - це товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції. У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.
У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виробництва зернових культур і технічних культур, та/або частково для виробництва продукції тваринництва, та/або частково для інших сільськогосподарських товарів/послуг, сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості таких зернових і технічних культур, продукції тваринництва та інших сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх сільськогосподарських товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.
Враховуючи вищевикладені законодавчі приписи, при визначені напряму декларування сум ПДВ визначальним є безпосереднє використання придбаних товарів/послуг у виробництві сільськогосподарської продукції.
Під час судового розгляду встановлено, що на підставі договору поставки від 25.01.2016 № 250116, укладеного між ТОВ «ТРАНССИГНАЛ ОЛК» (постачальник) та ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» (покупець), позивач у лютому 2016 року придбав у постачальника автомобіль марки Mercedes Benz V250 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , загальною вартістю 2670000,00 грн., у т.ч. ПДВ – 445000,00 грн.
Даний автомобіль введений в експлуатацію на підставі наказу ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 25.02.2016 № 14/1 та переданий для експлуатації в межах господарської діяльності водію ОСОБА_1 
Наказом ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 25.02.2016 № 15/1 «Про порядок використання автомобілів на підприємстві» означений автомобіль, з метою забезпечення належної господарської діяльності підприємства, закріплений за учасником Товариства ОСОБА_2 .
На підставі контракту від 04.04.2016 № 16-1570, укладеного між ТОВ з іноземними інвестиціями «АВТ БАВАРІЯ» (продавець) та ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» (покупець), позивач у квітні 2016 року придбав легковий автомобіль марки BMW 740Ld xDrive G12 2016 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , загальною вартістю 4010345,00 грн., у т.ч. ПДВ – 668 390,83 грн.
Вказаний автомобіль введений в експлуатацію на підставі наказу ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 30.04.2016 року № 34/1 та переданий для експлуатації в межах господарської діяльності водію ОСОБА_3 
Наказом ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 30.04.2016 № 35/1 «Про порядок використання автомобілів на підприємстві» означений автомобіль, з метою забезпечення належної господарської діяльності підприємства, закріплений за учасником Товариства ОСОБА_4 .
На підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 26.07.2016 № АЮ16024, укладеного між ТОВ «Ауді-Центр Київ» (продавець) та ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» (покупець), позивач у липні 2016 року придбав автомобіль марки AUDI Q7 2016 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , загальною вартістю 2092816,00 грн., у т.ч. ПДВ – 348 802,67 грн.
Даний автомобіль введений в експлуатацію на підставі наказу ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 02.08.2016 року № 67/1 та переданий для експлуатації в межах господарської діяльності водію ОСОБА_5 
Наказом ТОВ «АГРОТЕХ-ГАРАНТІЯ» від 02.08.2016 № 68/1 «Про порядок використання автомобілів на підприємстві» означений автомобіль, з метою забезпечення належної господарської діяльності підприємства, закріплений за учасником Товариства ОСОБА_6 .
Досліджуючи питання про те, чи відносяться придбані автомобілі до техніки сільськогосподарського призначення та чи використовувались останні безпосередньо у виробництві сільськогосподарської продукції, колегія суддів виходить з наступного.
Так, на підтвердження використання придбаних за вищезазначеними договорами купівлі-продажу автомобілів у виробництві сільськогосподарської продукції, позивач надав до суду накладні на перевезення насіння та палива, накази ТОВ "Агротех-Гарантія" якими автомобілі BMW 740Ld xDrive G12, Mercedes Benz V 250 та AUDI Q7  залучено для об`їзду полів з метою контролю за збиранням урожаю зернових культур та проведенням польових робіт, службову записку завідувача підрозділу автопарку, згідно з якою автомобіль Mercedes BI4454ВТ задіяно для перевезення працівників до полів, доповідну записку, відповідно до якої автомобілем Audi BI7880СЕ перевозилися запчастини з тракторної бригади.
З досліджених під час судового розгляду документів слідує, що легкові автомобілі BMW 740Ld xDrive G12, Mercedes Benz V 250 та AUDI Q7 використовувалися в процесі організації загальної господарської діяльності позивача та безпосередньої участі у виробництві сільськогосподарської продукції не приймали, наслідків у вигляді виробленої (обробленої, переробленої) сільськогосподарської продукції не створювали.
Крім того, зазначені легкові автомобілі по своїм технічним ознакам не можуть виконувати спеціальні функції, спрямовані на виробництво сільськогосподарської продукції, відтак не є сільськогосподарською технікою та їх використання не пов`язане з виробництвом сільськогосподарської продукції.
Враховуючи вищезазначене та встановлені судовим розглядом обставини у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем порушено вимоги ст. 209 ПК України щодо правильності використання обраного підприємством спеціального режиму оподаткування.
Посилання апелянта на те, що легкові автомобілі використовувалися для забезпечення діяльності ТОВ "Агротех-Гарантія" як виробника сільськогосподарської продукції та суб`єкта спеціального режиму оподаткування, зазначене не позбавляє права на податковий кредит з сум ПДВ від придбання таких автомобілів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені факти не є підставами в розумінні вимог ст. 209 ПК України для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.
Також посилання апелянта на помилковість висновків суду першої інстанції у зв`язку з тим, що придбані автомобілі закріплені за чотирма особами, серед яких є працівники підприємства, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що легкові автомобілі BMW 740Ld xDrive G12, Mercedes Benz V 250 та AUDI Q7 не є сільськогосподарською технікою та їх використання у процесі ведення звичайної господарської діяльності не є таким, що пов`язане з виробництвом сільськогосподарської продукції в розумінні ст. 209 ПК України.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.
Відповідно до    ст. 316  КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротех-Гарантія" - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року по справі № 816/2081/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Любчич 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Постанова складена в повному обсязі  24.01.2020