Постанова
Іменем України                                       
19 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 757/33041/18-ц
провадження № 61-8431св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Остапчук Т. В.,           від 04 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепа О. В., Іванченко М. М., від 09 квітня          2019 року.
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -                       АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів.
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 04 вересня 2012 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір, згідно з умовами якого позивач (клієнт) передає, а відповідач (банк) приймає грошові кошти в сумі 35 326, 39 доларів США (вклад) на строк 366 днів по 04 вересня                      2013 року включно. Процентна ставка за вкладом складає 10 % річних. Період нарахування процентів за вкладом - 1 місяць. Мінімальний строк вкладу - 6 місяців. Всього за договором від 04 вересня 2012 року процентів за період з 06 березня 2014 року по 05 квітня 2018 року нараховано                      13 709, 53 дол. США.
10 серпня 2012 року був укладений договір, згідно з умовами якого позивач (клієнт) передає, а відповідач (банк) приймає грошові кошти у сумі                               37 896, 95 доларів США (вклад) на строк 366 днів по 10 серпня                           2013 включно. Процентна ставка за вкладом складає 10 % річних. Період нарахування процентів за вкладом - 1 місяць. Мінімальний строк вкладу - 6 місяців. Всього за договором від 10 серпня 2012 року процентів за період з 10 березня 2014 року по 05 квітня 2018 року нараховано 14 530, 61 дол. США.
30 листопада 2012 року був укладений договір, згідно з умовами якого позивач (клієнт) передає, а відповідач (банк) приймає грошові кошти в сумі 13 157, 05 доларів США (вклад) на строк 366 днів по 30 листопада                2013 включно. Процентна ставка за вкладом складає 10 % річних. Період нарахування процентів за вкладом - 1 місяць. Мінімальний строк вкладу - 6 місяців. Всього за договором 30 листопада 2012 року нараховано процентів за період з 03 березня 2014 року по 05 квітня 2018 року                        5 163, 68 дол. США.
10 серпня 2012 року був укладений договір, згідно з умовами якого клієнт (позивач) звернувся до банку (відповідача) із заявкою на оформлення вкладу в доларах США на умовах регулярного його поповнення на строк  366 днів по 10 серпня 2013 року включно. Процентна ставка за вкладом складає 9,5 % річних. Проценти нараховуються в кінці строку вкладу шляхом додавання їх до суми вкладу і виплачуються клієнту при поверненні вкладу.
Перерахування грошових коштів на виконання умов договору у сумі                24 476, 20 доларів США підтверджується довідкою № 1300046                                     від 14 березня 2014 року та квитанціями.      
Позивач звернувся до банку із заявою від 27 березня 2018 року про розірвання вищевказаних договорів та видачу суми вкладів і нарахованих процентів до дати розірвання договорів. Однак, на заяву відповіді не отримав, грошові кошти не було повернуто.                                          
Із урахуванням зазначеного позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача депозитні вклади на суму 110 856, 59 дол. США, проценти за депозитами в сумі 41 889, 34 дол. США, пеню на підставі частини п`ятої   статі 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у сумі                                      5 511 713, 00 грн, пеню на підставі статті 625 ЦК України у сумі                             15 100, 58 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN25000728410912 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 04 вересня 2012 року суму депозиту                                      35 326, 39 доларів США, процентів - 13 709, 53 дол. США, 3 % річних                         3 491, 25 грн; за договором № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт, 12 мес») від 10 серпня 2012 року - суму депозиту 37 896, 95 доларів США, процентів - 14 530, 61 дол. США, 3 % річних 3 745, 33 грн; за договором № SAMDN27000727855094 (вклад «Копилка 12 мес.») від 10 серпня             2012 року - суму депозиту 24 476, 20 доларів США, процентів -                             8 485, 52 дол. США, 3 % річних 2 419, 00 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 0,037 дол. США. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем на підтвердження своїх вимог за депозитними договорами № SAMDN25000728410912 (вклад «Стандарт», 12 мес.) від 04 вересня          2012 року, № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт», 12 мес.)                             від 10 серпня 2012 року та № SAMDN25000727855094 (вклад «Копилка»,                12 мес.) від 10 серпня 2012 року були надані оригінали договорів банківського вкладу та оригінали квитанції про внесення грошових коштів на відповідні рахунки, які були оглянуті в судовому засіданні. Суд вважав, що оскільки відповідачем не виконано грошове зобов`язання по виплаті ОСОБА_1 суми депозитів після звернення його уповноваженого представника 27 березня 2018 року з відповідною заявою, позивач має право на стягнення суми боргу за укладеними договорами, 3 % річних та пені. Поряд з цим суд відмовив позивачу у задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів за депозитним договором                                             № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт,12 мес.) від 30 листопада                   2012 року, оскільки ним не надано відповідного платіжного доручення про перерахування коштів, а надані позивачем довідка про наявність в банку вкладу на суму 13 157, 05 дол. США та виписка за факсимільним підписом і печаткою керівника департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ ОСОБА_3 судом не прийнято як належні та допустимі докази.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 рокуапеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з АТ КБ «ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 суми депозиту, процентів, 3 % річних і пені за депозитним договором № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 30 листопада 2012 року та ухвалено в цій частині вимог рішення, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк»на користь            ОСОБА_1 за договором № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт,12 мес.») від 30 листопада 2012 року - суму депозиту                         13 157, 05 дол. США, процентів - 5 163, 68 дол. США, 3 % річних -                           1 811, 20 грн, пеню - 661 088, 68 грн.
Рішення районного суду змінено в частині розміру стягнення 3 % річних та пені за депозитними договорами № SAMDN25000728410912 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 04 вересня 2012 року, № SAMDN25000727855093                       (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 10 серпня 2012 року та № SAMDN25000727855094 (вклад «Копилка, 12 мес.») від 10 серпня                2012 року та стягнуто: за договором № SAMDN25000728410912 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 04 вересня 2012 року - 3 % річних - 4 847, 72 грн, пеню - 1 769 421, 15 грн; за договором № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 10 серпня 2012 року - 3 % річних - 5 183, 03 грн, пеню - 1 891 805, 91 грн; за договором № SAMDN25000727855094 (вклад «Копилка, 12 мес.») від 10 серпня 2012 року - 3 % річних - 3 258, 62 грн, пеню - 1 189 396, 84 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки між сторонами були укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанціями, позивач звертався до відповідача з вимогою розірвати договори і повернути вклади, проте ці вимоги виконані не були, районний суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми вкладів у розмірі 35 326, 39 дол. США, 37 896, 95 дол. США, 24 476, 20 дол. США.
При вирішенні спору районним судом неправильно нараховано                          3 % річних, штрафні санкції (пеня) за депозитними договорами, а тому рішення в цій частині підлягає зміні. Також при здійсненні розрахунку районним судом було допущено арифметичні помилки. 
Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт укладення з            ПАТ КБ «Приватбанк» депозитного договору № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 30 листопада 2012 року та перерахування грошових коштів у сумі 13 157, 05 дол. США на виконання умов вказаного депозитного договору, а тому позовні вимоги щодо стягнення з                            АТ КБ «Приватбанк» за депозитним договором № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 30 листопада 2012 року підлягають задоволенню.
Депозитні договори позивачем було укладено не з філією Кримським РУ ПАТ КБ «Приватбанк», а з ПАТ КБ «Приватбанк», яке є юридичною особою і має відповідати за своїми зобов`язаннями.
Під час депозитних договорів філія Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» діяла в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк», тому згідно із статтями 526, 631, 651, 653, 1066 ЦК України зобов`язання із обслуговування цих договорів має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеним і дійсним договором. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк»просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що серед наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог документів відсутні документи, які підтверджують дотримання письмової форми договорів про депозитний вклад та внесення грошових коштів до ПАТ КБ «ПриватБанк» - документи, встановленої форми, які відповідають вимогам відповідних нормативно-правових актів про внесення готівки в касу ПАТ КБ «ПриватБанк» як банківський вклад. 
Апеляційним судом не враховано, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, однак апеляційним судом в свою чергу нараховано 3 % річних і на суму тіла депозиту, і на суму відсотків. Суд апеляційної інстанції не врахував те, що стягнута сума пені значно перевищує суму депозитного вкладу та здійснив розрахунок пені всупереч нормам закону і на тіло депозиту, і на відсотки. При здійсненні розрахунку заборгованості апеляційним судом допущено арифметичні помилки при нарахуванні 3 % річних, неправильно застосовано положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Також було неправильно здійснено розрахунок 3 % річних згідно              статті 625 ЦК України за період з 05 квітня 2018 року по 21 травня 2018 року відповідно до договору банківського вкладу № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 10 серпня 2012 року.
Позивачем не надано доказів на підтвердження внесення грошових коштів на депозитний рахунок відповідача, відкритий за договором                                   № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 30 листопада 2012 року. Суд послався лише на довідку № 1300046 від 14 березня                   2014 року, яка не може бути належним доказом укладення договору банківського вкладу. 
Також позивачем не надано ані договору вкладу № SAMDN25000727855094 (вклад «Копилка, 12 мес.») від 10 серпня 2012 року, ані квитанції про внесення грошових коштів на депозитний рахунок. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів  призначено до судового розгляду колегією п`яти суддів.
 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційну скаргу представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильного по суті рішення районного суду в незміненій частині, а також постанову апеляційного суду. Судами правильно встановлено обставини прави, надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам укладення депозитних вкладів, наведено правильні розрахунки заборгованості. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що з ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договором банківського вкладу (депозиту): за договором № SAMDN25000728410912 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 04 вересня           2012 року сума депозиту складає 35 326,39 дол. США; за договором № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 10 серпня          2012 року - сума депозиту 37 896, 95 дол. США, за договором № SAMDN25000731035000 (Вклад «Стандарт, 12 мес.») від 30 листопада 2012 року - сума депозиту 13 157,05 дол. США, за договором № SAMDN27000727855094 (вклад «Копилка, 12 мес.») від 10 серпня           2012 року - сума депозиту 24 476, 20 дол. США.
27 березня 2018 року представник позивача звернувся до банку з повідомленням про небажання продовжувати строк дії договорів та повернення коштів з відсотками.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що внесення грошових коштів на передбачені договором відповідні рахунки підтверджується платіжними дорученнями на суму 35 326, 39 дол. США, 37 896, 95 дол. США,                           24 476, 20 дол. США.
Оригінали договорів банківського вкладу та оригінали платіжного доручення про внесення грошових коштів на передбачені договорами рахунки судом першої інстанції оглянуто в судовому засіданні. 
Таким чином, встановлено, що між сторонами були укладені: 
договір № SAMDN25000728410912 (Вклад «Стандарт, 12 мес.»),                                від 04 вересня 2012 року - сума депозиту 35 326,39 доларів США,
договір № SAMDN25000727855093 (Вклад «Стандарт, 12 мес.») від 10 серпня 2012 року - сума депозиту 37 896,95 доларів США, 
договір №SAMDN27000727855094 (Вклад «Копилка, 12 мес.») від 10 серпня 2012 року - сума депозиту 24 476,20 доларів США, 
Позивачем внесені кошти на депозитний рахунок банку.
Пунктом 6 договорів банківських вкладів передбачено, що у випадку, якщо по закінченні строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в пункті 1 вказаних договорів. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. 
При цьому обчислення нового строку вкладу починається з дня, який слідує за датою закінчення попереднього строку вкладу. За умовами пункту 7 договорів сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При витребуванні вкладу клієнтом після закінчення мінімального строку, встановленого пунктом 1 договору, з дати початку/продовження вкладу, але до закінчення строку вкладу клієнту повертається сума вкладу і сплачуються проценти, нараховані виходячи із діючої процентної ставки за вкладом, помноженої на коефіцієнт 0,5. 
Строк дії договору № SAMDN25000728410912 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 04 вересня 2012 року закінчився 04 вересня 2013 року, після чого автоматично пролонгувався на наступні строки: з 05 вересня 2013 року по 05 вересня 2014 року, з 06 вересня 2014 року по 06 вересня 2015 року, з 07 вересня 2015 року по 07 вересня 2016 року, з 08 вересня 2016 року по 08 вересня 2017 року, з 09 вересня 2017 року по 09 вересня 2018 року. Проценти за вказаним договором позивачу останнього разу нараховувались та сплачувались 05 вересня 2014 року.
Строк дії договору № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт, 12 мес.»)  від 10 серпня 2012 року закінчився 10 серпня 2013 року, після чого автоматично пролонгувався на наступні строки: з 11 серпня 2013 року по 11 серпня 2014 року, з 12 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року, з 13 серпня 2015 року по 13 серпня 2016 року, з 14 серпня 2016 року по          14 серпня 2017 року, з 15 серпня 2017 року по 15 серпня 2018 року. При цьому проценти за договором позивачу останнього разу нараховувались та сплачувались 10 березня 2014 року.
Строк дії договору № SAMDN27000727855094 (вклад «Копилка 12 мес.»)             від 10 серпня 2012 року закінчився 10 серпня 2013 року, після чого автоматично пролонгувався на наступні строки: з 11 серпня 2013 року                  по 11 серпня 2014 року, з 12 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року,                 з 13 серпня 2015 року по 13 серпня 2016 року, з 14 серпня 2016 року                  по 14 серпня 2017 року, з 15 серпня 2017 року по 15 серпня 2018 року. При цьому проценти за договором позивачу останнього разу нараховуватись та сплачувались 11 серпня 2013 року - за перший рік вкладу. 
Також апеляційним судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог про стягнення коштів за депозитним договором № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 30 листопада 2012 року позивачем до суду подано вказаний договір та довідку № 1300046 від 14 березня 2014 року, якою підтверджується перерахування грошових коштів на виконання умов договору у сумі 13 157, 05 дол. США.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року було витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» наступні документи:
- виписку за депозитними договорами: № SAMDN25000728410912 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 04 вересня 2012 року, № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 10 серпня 2012 року, № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 30 листопада 2012 року, № SAMDN25000727855094 (вклад «Копилка 12 мес.»)                         від 10 серпня 2012 року;
- засвідчені банком копії платіжних документів про зарахування грошових коштів за депозитними договорами № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 30 листопада 2012 року і № SAMDN25000727855094 (вклад «Копилка 12 мес.») від 10 серпня 2012 року.
- довідку про суму залишку грошових коштів на всіх рахунках за вказаними депозитними договорами станом на дату розірвання договорів - 05 квітня 2018 року.
04 квітня 2019 року на адресу суду надійшла довідка від АТ КБ «Приватбанк», згідно якої доступ АТ КБ «Приватбанк» до первинних документів (у тому числі договорів, касових документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмеженим, а відповідно задоволення вимог суду є ускладненим. 
Жодних документів на виконання ухвали апеляційного суду відповідачем не надано.
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. 
За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Щодо доводів банку про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження факту знаходження грошових коштів на вищезазначених банківських рахунках (за депозитними договорами), слід зазначити наступне.
Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516 і чинного на час укладення договорів банківського вкладу (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
Пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), чинної на час внесення коштів в якості вкладів, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.
Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення,         пункту 2.9  глави 2 розділу IV Інструкції № 174, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа, платіжного доручення) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Зазначена правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13 та від 29 жовтня                 2014 року № 6-118цс14.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що позивачем доведено, що між ним та банком виникли договірні відносини на підставі                       договору № SAMDN25000728410912 (вклад «Стандарт, 12 мес.»),                            від 04 вересня 2012 року, сума депозиту 35 326,39 дол. США; за договором № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 10 серпня          2012 року, сума депозиту 37 896, 95 дол. США;   за договором № SAMDN25000731035000 (Вклад «Стандарт, 12 мес.») від 30 листопада 2012 року, сума депозиту 13 157,05 дол. США;  за договором № SAMDN27000727855094 (вклад «Копилка, 12 мес.») від 10 серпня           2012 року сума депозиту 24 476, 20 дол. США.
Враховуючи, що факт укладення договорів банківських вкладів та внесення позивачем коштів підтверджено належними допустимими та достатніми доказами (договори, платіжні доручення, довідка), а грошові кошти за договорами банківських вкладів позивачу на його вимогу не виплачені, суди дійшли правильного висновку про їх стягнення у примусовому порядку.
Вказаним обставинам, а саме факту укладення договорів банківського вкладу та внесення грошових коштів на депозитні рахунки надана належна оцінка судами.
Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Проценти судами нараховані до дати, вказаної позивачем у заяві про розірвання депозитних договорів, - до 05 квітня 2018 року.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Враховуючи вказану норму права, апеляційним судом зроблено обґрунтований висновок про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми. Правильність нарахування судом апеляційної інстанції 3 % річних від суми простроченого основного зобов`язання відповідачем не спростовано.
Виходячи з того, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, з відповідача підлягає до стягнення пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі, що відповідає правовій позиції, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року                                        у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).
Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
Подібний висновок висловлений Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі              № 703/1181/16-ц.
Встановлено, що банк прострочив виконання зобов`язання з видачі позивачу належних йому за договорами вкладів коштів, однак визначаючи розмір пені за договором № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт,12 мес.») (сума депозиту 13 157,05 дол. США) від 30 листопада 2012 року - 661 088, 68 грн; за договором № SAMDN25000728410912 (вклад «Стандарт, 12 мес.») (сума депозиту 35 326, 39 дол. США) від 04 вересня 2012 року - 1 769 421, 15 грн; за договором № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт, 12 мес.») (сума депозиту 37 896, 95 дол. США)                          від 10 серпня 2012 року - 1 891 805, 91 грн; за договором № SAMDN25000727855094 (вклад «Копилка, 12 мес.») (сума депозиту     24 476, 20 дол. США) від 10 серпня 2012 року - 1 189 396, 84 грн, апеляційний суд не надав оцінки наявності підстав для зменшення визначеного розміру пені, оскільки він перевищує розмір вкладів, нарахованих процентів, а також є непропорційним по відношенню до втрат кредитора.
Отже, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі, що значно перевищує суму прострочених вкладів, нарахованих процентів й втрат кредитора, не можна вважати таким, який би відповідав принципам добросовісності та справедливості.
Колегія суддів, враховуючи розмір невиплачених вкладів, суму нарахованих процентів, період прострочення, який визначений позивачем у кількості 46 днів, дійшла висновку про наявність істотних обставин, які є підставою для зменшення пені, що підлягає стягненню з                               АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , і визначення її у сумі, який відповідає сумі нарахованих за депозитними договорами процентами.
Таким чином, розмір пені, що підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , слід визначити: за договором                                        № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт,12 мес.») від 30 листопада  2012 року - 130 000 грн; за договором № SAMDN25000728410912                           від 04 вересня 2012 року - 340 000 грн; за договором                                               № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 10 серпня                  2012 року - 350 000 грн; за договором № SAMDN25000727855094 (вклад «Копилка, 12 мес.») від 10 серпня 2012 року - 210 000 грн.
В іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.
Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 рокуу частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення  пені за депозитними договорами змінити.
Розмір пені, яка підлягає стягненню з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 визначити у наступному розмірі: за договором № SAMDN25000731035000 (вклад «Стандарт,12 мес.») від 30 листопада  2012 року - 130 000 грн (сто тридцять тисяч); за договором № SAMDN25000728410912 від 04 вересня 2012 року - 340 000 грн (триста сорок тисяч); за договором  № SAMDN25000727855093 (вклад «Стандарт, 12 мес.») від 10 серпня          2012 року - 350 000 грн (триста п`ятдесят тисяч); за договором № SAMDN25000727855094 (вклад «Копилка, 12 мес.») від 10 серпня            2012 року - 210 000 грн (двісті десять тисяч).
В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва                           від 04 грудня 2018 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині і постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня               2019 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Печерського районного суду міста Києва                           від 04 грудня 2018 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та постанови Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, з урахуванням змін, внесених цією постановою.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий              	Є. В. Синельников  	
Судді 	О. М. Осіян	
 	  Н. Ю. Сакара   	
 	С. Ф. Хопта	
 	  В. В. Шипович