ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1592/18  Номер провадження 22-ц/814/702/20	Головуючий у 1-й інстанції Хоролець В. В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Жаги Едуарда Григоровича, представника ОСОБА_1 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2019 року (час ухвалення судового рішення з 15:18:21 год. 13 листопада 2019 року по 08:39:23 год. 14 листопада 2019 року, дата виготовлення повного тексту рішення – 05 грудня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Страхова компанія «Провідна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судових витрат.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 161 405 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вирішити питання судових витрат.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода. СК «Провідна» виплатила страхове відшкодування лише у розмірі 50 000 грн., тоді коли вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 208 796 грн. 83 коп., а ринкова вартість автомобіля 205 225 грн.. Таким чином, відповідач повинна відшкодувати 155 255 грн. на відшкодування заподіяної нею шкоди, додаткові витрати понесені позивачем: евакуатор – 2 000 грн., послуги перекладача – 250 грн., повідомлення – 30 грн., проживання в готелі м.Полтави – 900 грн., звіт про оцінку майна – 2 000 грн., а всього 5 180 грн. 
Також вказував, що внаслідок ДТП йому заподіяна моральна шкода, яка виразилась у моральних стражданнях від пошкодженого майна, у зміні своїх життєвих планів: не зміг вчасно повернутись до Німеччини та був змушений добиратися туди автобусом, відволікав від роботи та життєвих устоїв свого батька, який допомагав йому займатись питаннями, які були пов`язані з ДТП, необхідність у пошуку перекладача, тощо.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2019 року позов задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 87 472 грн. 67 коп., з яких 80 472 грн. 67 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2 000 грн. витрат на проведення оцінки розміру завданої шкоди, 2 000 грн. витрат на транспортування пошкодженого автомобіля, а також 3 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 016 грн. 04 коп. витрат зі сплати судового збору, 4 000 грн. витрат на правову допомогу, 550 грн. витрат за послуги перекладача, 2 667 грн. 79 коп. витрат представників позивача, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та ви найманням житла, а усього 8 233 грн. 83 коп. 
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. 

В апеляційній скарзі адвокат Жага Е.Г., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої змінити, а саме зменшити суму, яка підлягає стягненню із відповідача за заподіяння матеріальної шкоди з 80 472,67 грн. на 16 972, 67 грн., виключити стягнення витрат за проведення визначення вартості матеріального збитку в розмірі 2 000 грн., та скасувати рішення щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. Здійснити перерозподіл судових витрат.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується про те, що суд першої інстанції помилково керувався правовими висновками, сформульованими Верховним Судом України у постановах від 20 січня та 26 жовтня 2016 року щодо права потерпілої особи на свій розсуд вимагати відшкодування завданих збитків або ж від винної особи, або ж від її страховика. 
Такі правові висновки суперечать правовим висновкам, що викладені у постановах ВП ВС від 20 червня 2018 року (справа №308/3162/15-ц), від 27 березня 2019 року (справа № 752/16797/14-ц).
Отже, так як цивільна відповідальність відповідача була застрахована у межах ліміту в 100 000 грн., то позивач має право на відшкодування шкоди за рахунок винної особи лише у сумі, що перевищує страховий ліміт. 
Стягуючи з відповідача витрати на проведення оцінки завданих збитків, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при визначенні суми збитків, завданих ДТП він керувався звітом, який був виготовлений на замовлення СК «Провідна». 

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався. 

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.
Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що 12 серпня 2018 року близько 12 години 40 хвилин ОСОБА_1 на 269 кілометрі автодороги Київ – Харків – Довжанський керувала транспортним засобом марки Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , під час виконання маневру розвороту, не переконалась в безпечності маневру, завчасно не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, не надала перевагу в русі та допустила зіткнення з транспортним засобом марки Nissan Note E11, д.н. RV НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку в крайній лівій смузі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
На час скоєння ДТП володільцем транспортного засобу – автомобіля Nissan Note E11, д.н. НОМЕР_3 був ОСОБА_2 (т.1 а.с.172-173,174-177). 
Цивільно-правова відповідальність володільця даного транспортного засобу забезпечена полісом №АМ/5096426 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що виданий ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (Вінницька дирекція) (т.1 а.с.13). 
Станом на 12 серпня 2018 року водієм та належним власником транспортного засобу автомобіля Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 була ОСОБА_1 (аркуші 7-8 оглянутої адміністративної справи №525/1054/18). 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у СК «Провідна», поліс №АК/7697477, з лімітом відповідальності страховика 100 000 грн. (т.1 а.с.11)
12.08.2018 року учасниками ДТП на 269 км автодороги Київ-Харків-Довжанський ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол) (т.1 а.с.11; аркуш 10 оглянутої адміністративної справи №525/1054/18).   
        13.08.2018 року за зверненням ОСОБА_2 до УПП в Полтавській області щодо ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серія БД №050721 від 18.08.2018 року за ст.124 КУпАП (аркуш 5 оглянутої адміністративної справи №525/1054/18).
Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2018 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на неї накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. та на користь держави стягнуто судовий збір (т.1 а.с.10; аркуш 32 оглянутої адміністративної справи №525/1054/18). 
Згідно звіту №46-D/43/1 від 22.08.2018 року, складеного на замовлення СК «Провідна», про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Nissan Note E11, д.н. НОМЕР_3 , в присутності представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Nissan Note E11, д.н. RV НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження визначена за витратним підходом складає 177 161 грн 08 коп., а ринкова вартість майна визначена за порівняльним підходом і складає 130 474 грн 67 коп. (т.1 а.с.87 зворот - 100). 
Згідно звіту №547 від 28.08.2018 року, складеного ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля Nissan Note E11, д.н. НОМЕР_3 , оглянутого в присутності представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, без ПДВ складає 205 225 грн., а вартість відновлювального ремонту складає 208 796 грн. 83 коп.(т.1 а.с.14-34).
На підставі європротоколу від 12.08.2018 року СК «Провідна» сплатила ОСОБА_2 50 000 грн. у відшкодування заподіяної шкоди. 
Як вбачається з договору купівлі продажу аварійного автомобіля від 01.08.2019 року, ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 аварійний автомобіль Nissan Note E11, д.н. RV НОМЕР_2 за 500 євро (т.1 а.с.178-179).
Під час розгляду справи судом першої інстанції стороною позивача не заперечувалося, що вищевказаний транспортний засіб, який був пошкоджений в результаті ДТП, що мало місце 12.08.2018 року близько 12 год. 40 хв. на 269 км автодороги Київ-Харків-Довжанський, не відновлювався та в жовтні 2018 року був відправлений по місцю своєї реєстрації до Німеччини. 

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач, взяв до уваги звіт №46-D/43/1 від 22.08.2018 року (вартість збитку у розмірі 130 472 грн.67 коп.) та, врахувавши страхову виплату у розмірі 50 000 грн. здійснену СК «Провідна», послуги евакуатора в сумі 2 000 грн. (а.с.9), витрати позивача за складення звіту про визначення вартості матеріального збитку власнику автомобіля Nissan Note E11, д.н. RV НОМЕР_2 в сумі 2 000 грн. (а.с.40), поклав на відповідача обов`язок відшкодувати завдані його винними діями збитки. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Щодо відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався правовими висновками Верховного Суду України, згідно яких «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні». Така позиція висловлена, зокрема у постанові від 14 вересня 2016 року (справа № 6-725цс16).
У зв`язку з цим суд першої інстанції визнав за можливе покласти на відповідача (винну особу, цивільна відповідальність якої застрахована) обов`язок відшкодувати матеріальну, у тому числі у межах ліміту страхової виплати.
Такий висновок є хибним, оскільки Велика Плата Верховного Суду у своїх постановах від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц), від 03 жовтня 2018 року (справа №760/15471/15-ц) відступила від зазначених правових висновків і сформулювала правову позицію, згідно якої «Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).»
За таких обставин при вирішенні цього спору слід виходити з того, що відповідач як винна особа, цивільна відповідальність якої застрахована, несе матеріальну відповідальність за завдану шкоду лише у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (ст.1194 ЦК України).
Учасниками справи не заперечуються такі факти:
-винність відповідача у завданні шкоди позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
-цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована і ліміт відповідальності згідно страхового полісу складав 100 000 грн.,
-позивач і відповідач безпосередньо на місці спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з чим позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.
Відповідно до п.33.2. ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
За змістом наведеної норми закону власники транспортних засобів, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, за наявності певних умов вправі самостійно оформити документи, що посвідчують факт дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим потерпіла особа отримує право на відшкодування шкоди у розмірі, що не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (50 000 грн.). Проте ця норма закону, які і інші (норми) не містять указівки про те, що у такому разі виключно на винну особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладається обов`язок відшкодувати у повному обсязі фактичні матеріальні збитки, якщо їх розмір перевищує максимальний розмір, затверджений Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, безвідносно до встановленого страховим полісом ліміту відповідальності винної особи. 
Окрім того, як слідує з матеріалів справи, за заявою позивача 18 серпня 2018 року працівниками Національної поліції відносно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення і постановою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2018 року відповідач притягнута до відповідальності за ст.124 КУпАП.
Отже, слід виходити з того, що оформлення дорожньо-транспортної пригоди відбулося в загальному порядку, відповідно і відшкодування завданої матеріальної шкоди має відбуватися у загальному порядку, тобто обсяг відповідальності страхувальника (винної особи) обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (страхового ліміту).
СК «Провідна», страховик цивільно-правової відповідальності відповідача, притягнута до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, отже, зважаючи на її процесуальний статус (ст.43, ст.53, 54 ЦПК України), суд не вправі покладати на неї будь-які обов`язки чи вирішувати питання про стягнення з неї коштів у рахунок відшкодування шкоди.
За змістом ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
У позовній заяві ОСОБА_2 з посиланням на ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, звіт про оцінку майна № 547 від 27 серпня 2018 року стверджував, що належний йому транспортний засіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди став фізично знищеним, оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує його вартість до цієї події.
При цьому позивач визначив розмір матеріальної шкоди у сумі 155 225 грн. як різницю між ринковою вартістю автомобіля після ДТП (205 225 грн.) і сплаченим страховим відшкодуванням (50 000 грн.).
Суд першої інстанції при вирішенні спору не застосував до спірних відносин норми ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», натомість визначив розмір матеріального збитку у сумі 130 474 грн. 67 коп., що згідно звіту №46-D/43/1 від 22.08.2018 року (т.1 а.с.87 зворот - 100) є ринковою вартістю автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди за станом на 20 серпня 2018 року).
Учасники справи погодилися з тим, що належним доказом розміру матеріального збитку є звіт №46-D/43/1 від 22.08.2018 року: позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, відповідач лише не погоджується, по суті, з порядком визначення розміру шкоди, яку він має компенсувати позивачу. Окремих доказів про ринкову вартість автомобіля позивача до моменту дорожньо-транспортної пригоди учасники справи суду не подавали. 
З огляду на встановлене апеляційний суд визнає за необхідне в порядку ч.4 ст.367 ЦПК України вийти поза межі доводів апеляційної скарги і застосувати до спірних відносин приписи ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У звіті №46-D/43/1 від 22.08.2018 року, його мотивувальної частині, вартість автомобіля позивача до моменту дорожньо-транспортної пригоди визначена у розмірі 132 191 грн. 16 коп.(а.с.89 зворот). 
Зважаючи на встановлені обставини позивач має право на відшкодування шкоди у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди: 132 191 грн. 16 коп. - 130 472 грн. 67 коп. = 1 718 грн. 49 коп.; а також – витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у сумі 2 000 грн. .
Оскільки ця сума 1 718 грн. 49 коп. + 2 000 грн. = 3 718 грн. 49 коп. не виходить за межі розміру ліміту страхової виплати, то вимоги про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.
Таким чином, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 80 472 грн. 67 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн. витрат на транспортування пошкодженого автомобіля слід скасувати, відмовивши у задоволенні позову в цій частині.

Щодо відшкодування моральної шкоди.
Нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачений обов`язок страховика відшкодувати моральну шкоду потерпілій особі у разі виключно ушкодження транспортного засобу, отже спір про відшкодування моральної шкоди має вирішуватися відповідно до загальних норм Цивільного кодексу України. 
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 ЦК України).
Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. 
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, а саме пункту 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі по тексту - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 5 Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.
Як убачається з пункту 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Оскільки встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, що призвели до ДТП було пошкоджено майно позивача - транспортний засіб Nissan Note E11, д.н. НОМЕР_3 , суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи позовної заяви про те, що позивачу було завдано моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав як фізична особа у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, що внаслідок ДТП та пошкодження транспортного засобу, було порушено його буденне життя, створено моральний та психологічний дискомфорт, оскільки пошкоджено засіб для пересування і він не підлягав експлуатації протягом тривалого часу, тобто змінено ритм життя.
Апеляційний суд звертає увагу і на тривалість порушення права позивача на володіння та користування належним йому майном.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховував вимоги розумності, справедливості та виваженості. 

       Судові витрати.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , подаючи позовну заяву, до суду сплатив 704,80 +614,05 = 1 318,85 грн. судового збору (а.с.1,2).
         Позовні вимоги  ОСОБА_2  задоволено частково на 1,75%.
Таким чином,  ОСОБА_2  має право на стягнення з іншої сторони (1318,85 / 100) х  1,75 % = 23,08 грн. судових витрат, тобто з  ОСОБА_1  необхідно стягнути на користь  ОСОБА_2   23,08 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З матеріалів справи вбачається, що 30.11.2018 року між ОСОБА_2 та адвокатом Ситник О.В. укладено угоду про надання правової допомоги №8/11/2018. В даній угоді передбачений обсяг правової допомоги вищевказаного адвоката для представництва інтересів ОСОБА_2 , в т.ч. вивчення та складання необхідних документів для звернення до суду та здійснення представництва позивача в судовому засіданні за додаткову оплату.(т.1 а.с.57)
З Акту наданих послуг №1 від 13.11.2019 року по наданню правової допомоги згідно договору №8 від 30.11.2018 року вбачається, що в ньому вказано перелік дій, які вчинила адвокат Ситник О.В. в інтересах позивача у справі ОСОБА_2 , а також зазначено, що загальна вартість наданих послуг становить 4000 грн. (т.1 а.с.209) 
Згідно квитанції адвоката Ситник О.В. №6 від 13.11.2019 року ОСОБА_3 (діє від ОСОБА_2 ) сплачено правничу допомогу у розмірі 4000 грн. (т.1 а.с.210). 
З урахуванням викладеного, обсягу наданої правової допомоги, розрахунку цієї правової допомоги та участі даного адвоката в судових засіданнях (28.03.2019 року, 04.09.2019 року та 13.11.2019 року), та зважаючи на складність даної категорії справи і загальний обсяг наданих даним адвокатом послуг за відповідний період часу, компенсації підлягають зазначені кошти в сумі 4000 грн., та проценту задоволених позовних вимог, на користь ОСОБА_2 слід стягнути з ОСОБА_1 4000/100% х 1,75% = 70,00 грн. 
Положеннями ст.139 ЦПК України визначаються витрати, пов`язані, зокрема, із залученням перекладачів.
Відповідно до ч.7 ст.139 ЦПК України, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами (ч.8 цієї статті). Згідно ч.9 цієї статті, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених витрат за послуги перекладача позивачем у справі надані квитанції: від 13.08.2018 року ФОП ОСОБА_5 на суму 250 грн. (а.с.41) та від 04.09.2019 року №628181 Бюро перекладів «Нью Таймс» на суму 770 грн. (а.с.171). 
Таким чином, компенсації підлягають кошти в сумі 250 + 770 = 1 020 грн., та враховуючи процент задоволених позовних вимог, на користь ОСОБА_2 слід стягнути з ОСОБА_1 1 020/100% х 1,75% = 17 грн. 85 коп.

 Відповідно до положень ч.1 ст.138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. 
З матеріалів справи вбачається, що 04.09.2019 року судом першої інстанції поновлено за ініціативою суду провадження та цього ж числа проводилося підготовче засідання в порядку, передбаченому ст.ст.189,197 ЦПК України, на якому зі сторони позивача у справі були присутні представник позивача адвокат Ситник О.В. та представник за довіреністю ОСОБА_6 (т.1 а.с.137,181,182-183).
В судовому засіданні 13.11.2019 року суду першої інстанції були присутні представник позивача адвокат Ситник О.В., а також представники за довіреністю ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . При цьому, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявної у справі довіреності, вказані особи постійно проживають в АДРЕСА_1 (а.с.137), і саме з місця проживання вказані особи прибули на судові засідання до Великобагачанського районного суду Полтавської області ( ОСОБА_6 04.09.2019 року та 13.11.2019 року; ОСОБА_3 - 13.11.2019 року). 
На підтвердження витрат, пов`язаних з найманням житла з метою з`явлення до суду позивачем надано: копію квитанції № 85 від 03.09.2019 року про проживання ОСОБА_6 у мотелі «Хуторок» м.Кобеляки доби та сплати 300 грн.(т.1 а.с.171), докази придбання відповідного виду палива - оригінали фіскальних чеків за придбання скрапленого газу від 04.09.2019 року на суму 499,96 грн, від 05.09.2019 року на суму 499,94 коп., від 12.11.2019 року на суму 424 грн 83 коп. (т.1 а.с.203, 208), оригінал товарного чеку № 2729 від 04.09.2019 року за проживання ОСОБА_6 у готельно-ресторанному комплексі «Грант» на суму 450 грн.(т.1 а.с.204), оригінал квитанції прибуткового касового ордера № 102 від 12.11.2019 року про проживання ОСОБА_3 у мотелі «Хуторок» 12-13,11.2019 року на суму 400 грн. (т.1 а.с.206).
Таким чином враховуючи процент задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 300 + 499,96 + 499,94 + 424,83 + 450 + 400 = 2574,73 /100% х 1,75% = 45 грн. 06 коп.

Згідно п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
При апеляційному оскарженні рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 сплачено 1 524,24 грн. судового збору (т.1 а.с.231)
Апеляційна скарга задоволена частково.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з іншої сторони 1524,24 / 2 = 762,12 грн. судових витрат, тобто з ОСОБА_2 необхідно стягнути 762 грн. 12 коп..

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки з  ОСОБА_1   на користь  ОСОБА_2  підлягають стягненню судові витрати у розмірі  23,08 + 70,00 + 17,85 + 45,06 = 155,99 грн., а з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  підлягають стягненню витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі  762,12 грн., то, враховуючи  ч.10 ст.141 ЦПК України, з   ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1  необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 762,12 – 155,99 = 606,13 грн., а також звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати ОСОБА_2 частину судового збору.

Керуючись ст.367, ст.374 ч.1 п. 2, ст.376 ч.1 п.1,3,4, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Жаги Едуарда Григоровича, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  80 472 грн. 67 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн. витрат на транспортування пошкодженого автомобіля скасувати, ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 606 грн. 13 коп. судових витрат понесених останньою за подачу апеляційної скарги.
Звільнити  ОСОБА_1  від обов`язку сплачувати  ОСОБА_2 частину судового збору понесеного останнім  у зв`язку з подачею позовної заяви,  наданням правової допомоги, та витрат пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту. 
В іншій частині рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: О.А. Лобов 

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов