ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 р.	Справа № 480/4456/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Сіренко О.І. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 17.12.19 року по справі № 480/4456/19
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області              
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Колоса Р.В. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59979765;
- зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області постанову про закінчення виконавчого провадження № 59979765 скасувати, а виконавче провадження поновити.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі № 480/1829/19 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії не було виконано боржником у повному обсязі. Позивач зазначає, що перерахунок пенсії боржником було здійснено у серпні 2019 року. Однак, сума перерахованої пенсії йому не була виплачена в повному обсязі. Тому, на думку позивача, державний виконавець протиправно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки не вжив визначених Законом України "Про виконавче провадження" дій для виконання судового рішення в частині виплати перерахованої пенсії.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень. 
Посилання відповідача в оскаржуваній постанові на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, не є достатньою та мотивованою підставою для завершення виконаного провадження, оскільки цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету. Тобто, зазначений порядок жодним чином не регулює відносини між стягувачем та боржником, а лише визначає порядок дій боржника, щодо виконання рішень судів певної категорії.
На думку позивача, приймаючи оскаржувану постанову про завершення виконаного провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, як на підставу вважати рішення суду фактично виконаним, є такими, що не ґрунтується на вимогах закону.
Позивач зауважує, що посилання відповідача на лист ГУ ПФ України в Сумській обл., в якому стверджується, що недовиплачена позивачу сума буде виплачена в порядку виконання постанови Кабміну № 649 не може слугувати доказом виконання Головним управлінням ПФ України в Сумській області положень зазначеного Порядку, затвердженого постановою Кабміну №649.
На думку позивача, суд першої інстанції тлумачить норми п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на Порядок погашення заборгованості, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, як на підставу вважати рішення суду фактично виконаним, що є на думку позивача, неприпустимим. 
Так, позивач вважає, що суд першої інстанції не застосував норму пункту 7 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що, виконавче провадження не підлягає закінченню якщо існує заборгованість зі стягнення відповідних платежів, що є неправильним застосуванням судом норм матеріального права і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідачем надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому серед іншого зазначено, що перераховані кошти за період 01.01.2018 року по 29.07.2019 року в сумі 37389,31 грн. будуть виплачені згідно постанови КМУ № 649 "Митання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду".
Вказана постанова КМУ є обов`язковою до виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, оскільки вона не скасована в судовому порядку і є чинною.
На думку відповідача, рішення суду боржником виконано в повному обсязі.
Також, відповідач зауважує, що державним виконавцем перед прийняттям рішення щодо винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження було проведено перевірку виконання судового рішення, вжито заходи для повного виконання рішення та на його думку, правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Сумській області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перераху;нку пенсій від 16.04.2019 № 6837, виданої Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України. Зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій від 16.04.2019 № 6837, виданої Північно-Східним міжрегіона;льним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України із врахуванням посадового окладу в розмірі 8791 грн, окладу за спеціальним званням підполковник внутрішньої служби 1410 грн та надбавки за вислугу років (50 %) в розмірі 5100,50 грн, починаючи з 01.01.2018, з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження граничного розміру пенсії.
На виконання вказаного рішення, Сумський окружний адміністративний суд 31.07.2019 видав виконавчий лист, який був пред`явлений позивачем до примусового виконання до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області.
05.09.2019 старшим державним виконавцем УДВС ГТУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 599797 про примусове виконання виконавчого листа по справі № 480/1829/19, виданого Сумським окружним адміністративним судом 31.07.2019. Боржнику надано строк для виконання рішення суду 10 робочих днів (а.с. 17).
07.10.2019 до УДВС ГТУЮ надійшов лист ГУ ПФУ в Сумській області № 23559/04.9-19 від 23.09.2019 про виконання рішення суду у справі № 480/1829/19 в якому зазначено, що у серпні 2019 року ГУ ПФУ в Сумській області здійснено перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 виплату пенсії у новому розмірі та її доплату з 30.07.2019 по 31.08.2019 у розмірі 2656,29 грн виплачено у вересні поточного року. Перераховані кошти за період з 01.01.2018 по 29.07.2019 в сумі 37389,31 грн будуть виплачені згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду" у порядку, встановленому Пенсійним фондом України, як передбачено п. 3 цієї постанови (а.с. 52).
15.10.2019 державним виконавцем, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що згідно відповіді ГУ ПФУ в Сумській області № 23559/04.9-19 від 23.09.2019 рішення суду виконано в повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем було проведено перевірку виконання судового рішення, вжито заходи для повного виконання рішення та правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадженняЮ отже відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.10.2019 ВП № 59979765, зобов`язання виконати рішення суду в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч. 1 та п. 1, ч. 2, ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Отже, законодавством не передбачено повноважень державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання судового рішення у спосіб, інакший, аніж визначений безпосередньо самим судовим рішенням.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений ст. 63 Закону № 1404-VIII.
За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. 
Також колегія суддів зазначає, що вчинення дій визначених ст. 63 Закону № 1404-VIII, як то, накладення штрафу та направлення повідомлення до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Накладення штрафу та направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку Закону України «Про виконавче провадження» не є єдиними та останніми діями після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після яких державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо притягнення боржника до відповідальності (накладення штрафу), а також повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт неможливості виконати рішення суду боржником не є підставою закінчення виконавчого провадження.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Згідно ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що, Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень. 
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» («Жовнер проти України», № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що посилання в оскаржуваній постанові відповідача на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, не є достатньою та мотивованою підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету. Тобто, зазначений порядок жодним чином не регулює відносини між стягувачем та боржником, а лише визначає порядок дій боржника, щодо виконання рішень судів певної категорії.
Аналогічний висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 ркоу по справі № 1140/3479/18.
Отже, приймаючи оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 59979765, з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення – є такими, що не ґрунтується на вимогах закону.
Дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив передчасні висновки.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року по справі № 480/4456/19, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року по справі № 480/4456/19  скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Колоса Романа Володимировича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП 59979765.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Колоса Романа Володимировича про закінчення виконавчого провадження ВП 59979765. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.І. Сіренко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  27.02.2020 року