Постанова  
Іменем  України
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 361/3572/18-ц
 
провадження № 61-21677св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Гулька Б. І., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор Олег Анатолійович, про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Леськова Валерія Петровича, на постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В. Савченка С. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2018 року   ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області                         Лисогор О. А., про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
 
У червні 2019 року представник ОСОБА_3 - адвокат Леськов В. П., подав до суду заяву про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, посилаючись на те, що предметом спору у даній справі є дотримання державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень, під час виконання покладених на нього законом публічно-владних управлінських функцій установленого законом порядку прийняття рішень про державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 , предмет та підстава позову не пов`язані з майновими правами позивача на спірний будинок, а тому вважав, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2019 року у складі судді Сердинського В. С. провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор О. А. про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно закрито.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                       у якому фактично оскаржує рішення нотаріуса про реєстрацію права власності на житловий будинок на ім`я ОСОБА_2 та доводи позову ґрунтуються на протиправності дій третьої особи з посиланням на порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії щодо державної реєстрації права власності, вчинені нотаріусом,                             як суб`єктом владних повноважень, тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року апеляційну скаргу      ОСОБА_1 задоволено. 
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2019 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що  ОСОБА_1 пред`явила позов про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно саме до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не          є суб`єктами владних повноважень, щодо державної реєстрації права власності, а приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор О. А. є третьою особою у справі, тому                        у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, якою передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження               у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У грудні 2019 року представник ОСОБА_3 - адвокат Леськов В. П., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду та скасувати постанову апеляційного суду, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу                                  № 361/3572/18-ц з Броварського міськрайонного суду Київської області. 
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Леськова В. П., про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року відмовлено.
 
У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката                        Леськова В. П.,  мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено положення частини першої статті 19, частини восьмої статті 30, пункту 4 частини третьої статті 175, частини першої статті 188, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, статей 2, 4, 5, 19 КАС України, статей 2,                    10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 позовних вимог на захист майнових (речових) прав на будинок (його частку) не заявляла, про належність їй прав на будинок (його частку) у позовній заяві не зазначала, на зазначене майно не претендує, прав на нього не оспорює.
Проте суд апеляційної інстанції не дав оцінки правовій природі спірних правовідносин, а саме відсутності спору про право.
ОСОБА_1 вказувала на порушення державним реєстратором Лисогором O. A. його зобов`язань в сфері публічно-правових відносин підтвердження (реєстрації) прав на нерухоме майно та порушення пункту 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вважала, що  Лисогор O . A . як державний реєстратор не мав права 12 березня 2018 року реєструвати будинок за ОСОБА_2 , оскільки останній у 2010 році внаслідок реконструкції та ремонту будинку збільшив свою частку на 15 кв. м.
При цьому наявні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з порушенням судом апеляційної інстанції правил предметної юрисдикції.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали. 
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката                      Леськова В. П., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, при цьому визначення предмета та підстав позову, обрання способу судового захисту належить виключно позивачеві.
 
За змістом статті 175 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
 
В абзаці 2 пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України                        від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз`яснено, що при пред`явленні позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
 
Судом установлено, що у червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор О. А., у якому просила скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 , про що внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
 
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 пред`явила позов про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно саме до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не є суб`єктами владних повноважень, то справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
 
Частиною другою статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження в установлених Конституцією межах             і відповідно до законів України.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року                          у справі № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18 зробила висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою                 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.
Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. 
 
Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачкою. Рішення про державну реєстрацію стосувалося реєстрації права іншої особи, а не позивачки.
 
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 22 серпня 2018 року (провадження № 14-275цс18),                    від 07 листопада 2018 року (провадження № 11-961апп18), від 12 грудня 2018 року (провадження № 14-486цс18), від 23 січня 2019 року (провадження № 14-501цс18), від 13 березня 2019 року (провадження             № 14-56цс19), від 24 квітня 2019 року (провадження № 14-2цс19),                          від 02 жовтня 2019 року (провадження № 14-417цс19), від 22 січня 2020 року (провадження № 11-1023апп19), відступати від яких Велика Палата Верховного Суду підстав не вбачає.
 
Отже, ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про скасування ухвали міськрайонного суду про закриття провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Щодо вимоги касаційної скарги про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід зазначити, що за змістом пункту 3 частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
 
Ураховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду викладала висновок щодо питання предметної та суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах у своїй постанові, справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскількибули предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують. 
 
В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 403, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Леськова Валерія Петровича, про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
 
Касаційну скаргу  представника ОСОБА_3 - адвоката Леськова Валерія Петровича, залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               Д. Д. Луспеник
І. А. Воробйова 
Б. І. Гулько