ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8386/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                                         
головуючого - судді            Парінова А.Б.,
суддів:                                                               Беспалова О.О.,
                                        Ключковича В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
В С Т А Н О В И В :
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області відповідно до змісту якого просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області Національної поліції України від 28 лютого 2019 року № 383 в частині притягнення його, оперуповноваженого ВКП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області Національної поліції України від 07 березня 2019 року №124 о/с в частині звільнення його, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції, 07 березня 2019 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту).
- поновити його ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Національної поліції України з 08 березня 2019 року;
- стягнути з до Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08 березня 2019 року по день винесення судового рішення у даній справі.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності є безпідставними та необґрунтованими, оскільки базуються на висновках службового розслідування, які не відповідають дійсним обставинам. При цьому, позивач зауважує, що службове розслідування було проведено у скорочений строк, що свідчить про поверхневість його проведення та врахування всіх обставин.
Разом з цим, позивач стверджує, що в його діях відсутній склад дисциплінарного проступку, а тому підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності та прийняття оскаржуваних наказів у відповідача були відсутні. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані, зокрема тим, що судом першої інстанції не надано правової оцінки його доводам позовної заяви, натомість висновки суду ґрунтуються виключно на доводах правової позиції відповідача. При цьому, позивач зауважує, що відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження обставин викладених у висновку службового розслідування, що в свою чергу не було прийнято до уваги судом першої інстанції під час прийняття рішення.
За наведених обставин позивач вважає, що прийняте Окружним адміністративним судом міста Києва від 07 листопада 2019 року рішення, яким йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог, є безпідставним та необґрунтованим у зв`язку з чим просить суд скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що службове розслідування було проведено у відповідності до норм чинного законодавства, а викладені у ньому обставини та подані до суду матеріали службового розслідування у повному обсязі підтверджують правові підстави для застосування до позивача заходів впливу у вигляді звільнення зі служби.
Таким чином, відповідач стверджує, що ГУ НП у Київській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, натомість, доводи викладені апелянтом в обґрунтування позовних вимог та апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а також повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
За наведених обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м.Києва без змін.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_2 з 07 листопада 2015 року перебував на службі в Національній поліції та станом на час виникнення спірних правовідносин обіймав посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції, та перебував у спеціальному званні - старший лейтенант поліції.
24 лютого 2019 року до ГУ з Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області надійшла інформація про те, що працівниками ГУ СБУ у м. Києві та Київській області спільно з працівниками територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві та працівниками прокуратури Київської області затримано оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції ОСОБА_2 та слухачів першопочаткової підготовки підрозділів особливого призначення, а саме поліцейських взводу № 2 роти № 1 БПОП ГУНП в Київській області, рядового поліції ОСОБА_3 та рядового поліції ОСОБА_4 під час отримання неправомірної грошової вигоди. В цей же день старшого лейтенанта ОСОБА_2 та рядового поліції ОСОБА_3 було затримано у порядку ст. 208 КПК.
25 лютого 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Як зазначають учасники справи під час вказаних подій зазначені працівники перебували поза службою, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї.
З огляду на вказані обставини Наказом начальника ГУ НП в Київській області від 25 лютого 2019 року № 336 було призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Київській області, що призвело до внесення відомостей до ЄДСР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а.с. 24)
26 лютого 2019 року начальником ГУ НП в Київській області було затверджено висновок службового розслідування призначеного Наказом від 25 лютого 2019 року № 336 (а.с. 63-74)
Як вбачається з матеріалів справи під час проведення службового розслідування уповноваженими особами були проведені наступні заходи: відібрані пояснення від наступних осіб:
- поліцейських роти № 1 БПОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 26-28, 29-31),
- слідчого Білоцерківського ВП № 2 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_11 (а.с.35-36),
- слідчого Білоцерківського ВП старшого лейтенанта ОСОБА_7 (а.с. 39-40),
- заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділу капітана поліції ОСОБА_5. (а.с. 47-48),
- начальника Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області підполковника поліції ОСОБА_8 (49-50),
- заступника начальника ВКП Білоцерківського ГУНП в Київській області підполковника поліції ОСОБА_9 (а.с. 51-52).
Крім того, в ході проведення службового розслідування було допитано безпосередньо ОСОБА_2 , який пояснив, що він не згоден та ніяких протизаконних дій він не вчиняв, грошових коштів не брав (а.с. 32-33).
Досліджено матеріали проведення занять зі службової підготовки з особовим складом Білоцерківського відділу поліції, зокрема по темам, що мають відношення до ЗУ «Про запобігання корупції» та антикорупційного законодавства та ознайомлення позивача з вимогами службового листа ГУНП в Київській області від 07.02.2018 № 1025 «Про організацію заходів з вивчення положень законодавства України у сфері запобігання корупції» (а.с. 53-62).
Також, під час проведення службового розслідування досліджувались матеріали кримінального провадження № 12018110030003918 (за заявою ОСОБА_10 , з приводу спричинення останньому 09.09.2018 року тілесних ушкоджень невідомими особами, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України), зокрема в частині доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України (а.с. 37, 28, 41), а також матеріали кримінального провадження № 62019100000000123 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за фактом організації одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
З висновку службового розслідування вбачається, що Дисципілнарною комісією встановлено наступні обставини за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ НП в Київській області, що призвело до внесення відомостей до ЄРДР за № 62019100000000123, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України:
03 жовтня 2018 року за заявою ОСОБА_10 , з приводу спричинення останньому 09.09.2018 тілесних ушкоджень невідомими особами було внесено до ЄРДР за №12018110030003918 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
З метою проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні було створено групу слідчих у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_11 .
17 січня 2019 року з метою належного проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_11 на ім`я начальника Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 було направлено доручення з вимогою встановити повні анкетні дані та забезпечити явку громадянина ОСОБА_12 для проведення слідчих дій, встановити інших свідків і очевидців події, яких доставити до службового кабінету № 54 Білоцерківського ВП ГУ для допиту в якості свідків,  виконання якого було доручено позивачу.
01 лютого 2019 року ОСОБА_2 доставив до ОСОБА_11 гр-на ОСОБА_13 та 02 лютого 2019 року з невідомих причин доставив ОСОБА_14 , який підозрювався у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Разом з тим, 05 лютого 2019 року працівниками Територіального управління ДБР внесено відомості до ЄРДР № 62019100000000123, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом пропозиції          ОСОБА_2 надання йому неправомірної вигоди громадянином "М" у розмірі                3000 доларів США за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
24 лютого 2019 року у рамках вказаного кримінального провадження, під час отримання грошових коштів у зазначеному розмірі в еквіваленті Національної валюти від громадянина "М", працівниками ГУ СБУ  у м. Києві та Київській області спільно з працівниками територіального управління ДБР та працівниками прокуратури Київської області затримано ОСОБА_2 та його знайомих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які виступили посередниками під час отримання неправомірної вигоди.
Опитаний ОСОБА_3 пояснив, що 24 лютого 2019 року близько 17:00 зустрівся зі своїм другом ОСОБА_15 і ОСОБА_4 ОСОБА_16 передав ОСОБА_3 грошові кошти (сума не відома) та попросив передати їх позивачу, після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відправилися до місця проживання ОСОБА_2 . Надалі ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_2 , після чого останній вийшов на вулицю, де їх було затримано працівниками СБУ. 
З пояснень ОСОБА_11 , який є членом групи слідчих у кримінальному провадженні № 12018110030003918 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зазначено, що жодних пропозицій щодо закриття провадження за грошову винагороду не надходило. 
ОСОБА_17 , у підпорядкуванні якого перебуває позивач, пояснив, що останній зарекомендував себе з позитивного боку, сумлінно виконує покладені на нього обов`язки, порушень службової дисципліни не допускає. Згідно висновку інформація щодо порушення службової дисципліни, зокрема, позивачем, що призвело до внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, знайшла своє підтвердження.
За наведених обставин, Комісія дійшла висновку, що інформація щодо порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ НП в Київській області, що призвело до внесення відомостей до ЄРДР за № 62019100000000123 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України підтверджена.
Так, Комісією зазначено, що у діях, зокрема, оперуповноваженого ВКП Білоцерківського ВП ГУНП  в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 вбачаються порушення статей 6, 8, частини 3 статті 11, підпунктів 1, 6 пункту 18 розділу ІІІ Закону України "Про Національну поліцію", ст. 1 розд. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, та пункту 1 статті 22, пункту 1 статті 24 Закону України "Про запобігання корупції", пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, пункту 1 статті 24 Закону України "Про запобігання корупція", що виразилося у неповідомленні про пропозицію надання цивільною особою неправомірної вигоди за не притягнення до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення та отримання такої вигоди, а також вчинення дій, які знижують авторитет поліції серед населення, ОСОБА_2 , відтак, є підставою для звільнення.
На підставі зазначеного висновку службового розслідування 28 лютого 2019 року ГУ НП у Київчській області було видано Наказ № 383 відповідно до п. 1 якого наказано оперуповноваженого ВКП Білоцерківського ВП ГУНП в Київськійц області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 звільнити зі служби в поліції (а.с. 15-16).
На підставі зазначеного Наказу від 28 лютого 2019 року №383 Наказом ГУ Нацполіції від 07 березня 2019 року "По особовому складу" №124 о/с відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення частини 1 статті 77) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції, 07 березня 2019 року.
Не погоджуючись з вказаними наказами, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, висновки службового розслідування поверхневими та звільнення його зі служби в поліції незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що даному випадку особою були вчинені діяння, несумісні із займаною на час його вчинення посадою та які виходять за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем було скоєно проступки проти інтересів служби, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підривають довіру до нього як до носія влади, що призводять до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до положень ч.1 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію» від 02.07.2015          № 580-VIII  поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Разом з цим, положеннями ст.19 вказаного Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Так, Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII було затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного Статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Частиною 3 вказаної норми також встановлено, що поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Положеннями ст.12 вказаного нормативно-правового акта визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування (стаття 14 Дисциплінарного Статуту).
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Аналогічна правова норма викладена у п. 2 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок № 893), а положеннями п. 3 вказаного розділу передбачено, що службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про:
внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення;
повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.
Відповідно до положень п. 1, 4,7  розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.
Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:
одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;
одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;
отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (п. 2  розділу VІ Порядку № 893).
Положеннями ст. 19 Дисциплінарного Статуту передбачено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються, зокрема:
документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;
висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;
вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Частиною 1 розділу VІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.
Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування (ч. 4 ст.16 Дисциплінарного Статуту).
Відповідно до приписів ст. 13 Дисциплінарного Статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Разом з цим, судова колегія зауважує, що відповідно до ч. 2 вказаної норми дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Отже, з аналізу вказаних норм законодавства слідує, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.
Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції та припинення служби в поліції, не пов`язаними (не зумовленими) із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності.
Так, зокрема, відповідно до приписів ст. 131 КПУ України заходами забезпечення кримінального провадження є відсторонення від посади.  
Положннями ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у разі:
- п. у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
- п. 10 набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.
Отже, вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи, отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Водночас, судовою колегією встановлено, що висновки службового розслідування, які стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби не містять самостійно доведених фактів, які підтверджують наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку та свідчили про порушення позивачем службової дисципліни (як наприклад, відсутні пояснення осіб та інші докази, які підтверджують наявність в діях позивача ознак дисциплінарного правопорушення). Обставин, за яких ОСОБА_2 скоїв дисциплінарний проступок, його причин та умов у висновку службового розслідування не встановлено. При цьому, колегія суддів зазначає, що зміст висновку службового розслідування ґрунтуються виключно на обставинах встановлених у кримінальному провадженні № 62019100000000123 та є тотожним змісту повідомлення про підозру оперуповноваженого ВКП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 у вказаному кримінальному провадженні.
Натомість, з наявних у матеріалах справи пояснень допитаних у ході службового розслідування судом не встановлено жодних ознак вчинення ОСОБА_2 дисциплінарного правопорушення.
Факт ознайомлення позивача з вимогами службового листа ГУНП в Київській області від 07.02.2018 № 1025 «Про організацію заходів з вивчення положень законодавства України у сфері запобігання корупції» жодним чином не свідчить про те, що відповідні положення були порушені старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2. Натомість, жодних доказів на підтвердження наявності відповідних порушень з боку позивача, окрім посилання на обставини встановлені у кримінальному провадженні № 62019100000000123 матеріали службового розслідування не містять та відповідачем під час розгляду даної справи суду не надані.
За наведених обставин у їх сукупності та взаємозв`язку, судова колегія приходить до висновку, що факт порушення ОСОБА_2 саме службової дисципліни відповідачем в ході службового розслідування не встановлений, належними та допустимими доказами не доведений.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що обраний вид дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції, не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст. 2 КАС України, щодо обґрунтованості та пропорційності, оскільки при визначенні виду дисциплінарного     стягнення     мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Тобто, необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення службової дисципліни, як вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що у порушення вимог чинного законодавства, відповідачем не було прийнято до уваги, що за час служби ОСОБА_2 зарекомендував себе як грамотний фахівець, ініціативний, принциповий працівник. Добре знає та ефективно застосовує на практиці нормативні документи, що регламентують діяльність поліції. До виконання службових обов`язків відноситься чесно, старанно та сумлінно. Своїм сумлінним ставленням до виконання службових обов`язків, турботою про підлеглих та громадян заслужив авторитет серед з населення та працівників Білоцерківського ВП.
Отже, з огляду на встановлені судовою колегією обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що службове розслідування було проведено відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, а саме: без повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку, без встановлення причин і умов його вчинення, вини та ступеня тяжкості дисциплінарного проступку. 
Колегія суддів також враховує, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, відповідачем - суб`єктом владних повноважень не було надано суду жодних доказів на підтвердження обставин викладених у висновку службового розслідування відносно позивача, а також обставин, якими останній обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог.
За наведених обставин, та враховуючи нормами КАС України обов`язок доказування правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення покладено саме на останнього, якого відповідачем в даному випадку не виконано, судова колегія дійшла висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятих відносно позивача рішень, що мали наслідком звільнення його зі служби.        
Таким чином, за наведених обставин та враховуючи, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано обґрунтованих доказів на спростування доводів позивача та підтвердження правомірності прийнятого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що висновки зазначеного службового розслідування, затвердженого начальником ГУ НП в Київській області 26 лютого 2019 року, є безпідставними та необґрунтованими, а тому відповідно підстави для притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності, зокрема, шляхом накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби - відсутні.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що Наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 28 лютого 2019 року № 383 «Притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» в частині, що стосується оперуповноваженого ВКП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 прийнятий без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та з порушенням принципу розсудливості, а отже підлягає скасуванню.        
З огляду на те, що вказаний наказ слугував підставою для прийняття Головним управлінням Національної поліції в Київській області Наказу від 07 березня 2019 року           № 124 о/с «По особовому складу», колегія суддів приходить до висновку про визнання протиправним та скасування зазначеного наказу, оскільки зазначений Наказ було прийнято у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення накладеного на позивача Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 28 лютого 2019 року            № 383, який визнано судом протиправним.
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що під час прийняття оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги стосовно визнання протиправними та скасування висновку та наказів в частині звільнення позивача задоволенню не підлягають.
Разом з цим, суд звертає увагу, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України).
Оскільки судом встановлено, що позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений.
Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на таке.
Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100  затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
В пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Київській області від 22 липня року № 479, загальна сума нарахованого грошового забезпечення за період з січня по лютий 2019 року становить 23561,92 грн.
При цьому, кількість відпрацьованих позивачем днів за лючень-лютий 2019 року складає 59 календарних днів.
Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 399,35 грн. (20511,86 грн./59).
Суд зазначає, що період вимушеного прогулу позивача складає 349 днів та обраховується починаючи з першого дня після звільнення - з 08 березня 2019 року по дату призначення ОСОБА_2 на посаду, а саме по 19 лютого 2020 року.                                                  
Крім того, судом було враховано, що графік роботи (режим праці) позивача не передбачав вихідних днів, тому при обчисленні тривалості вимушеного прогулу суд виходив з кількості календарних днів, що минули з 08 березня 2019 року по 19 лютого 2020 року включно.
Отже, оскільки кількість днів вимушеного прогулу складає 348 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 138  973,80 грн. (348 х 399,35 грн).
За наведених обставин, колегією суддів встановлено, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, у той час як висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства.
Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч. 1     ст. 317 КАС України     підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби;
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 371 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 28 лютого 2019 року № 383 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУПН в Київській області» в частині притягнення оперуповноваженого ВКП Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 07 березня 2019 року № 124 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (0009402), оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції, 07 березня 2019 року.
Поновити ОСОБА_2 (0009402) на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Національної поліції України.
Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Національної поліції.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області (ЄДРПОУ 40108616, вул. Володимирська, 15, Київ, 01601) на користь ОСОБА_2 (ІПК НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08 березня 2019 року по 19 лютого 2020 року у розмірі 138  973 (сто тридцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн. 80 коп.
Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області (ЄДРПОУ 40108616, вул. Володимирська, 15, Київ, 01601) на користь ОСОБА_2 (ІПК НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 11980 (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                                                                                А.Б. Парінов

Судді                                                                                                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                                                                                                                    В.Ю. Ключкович