П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/302/19	
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д..
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.
представника апелянта - Гончаренка А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні,-
В С Т А Н О В И В:
          У лютому 2019 року ОСОБА_1  звернулась з позовом до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)», в якому, з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 60-61), просила суд:
- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 232  425 грн. за період 01.12.2016 р. -16.01.2019 р.; 
- зобов`язати відповідача у 10-денний строк подати звіт про виконання рішення суду.
          Вимоги позовної заяви позивач обґрунтовувала тим, що одноразова грошова допомога при звільненні була виплачена лише 16.01.2019 року на виконання судового рішення, а не під час звільнення - 30.11.2016 року, а тому за приписами ст. 117 КУпП України, відповідач зобов`язаний виплатити  середній заробіток за весь час  затримки розрахунку при звільненні.
          Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений частково:
- стягнуто з Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 37  984 грн. 76 коп. 
- в решті вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі та задовольнити позовні вимоги на суму 178  050 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт послався на помилковість  обчислення судом першої інстанції строку затримки у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, та нічим не передбачене зменшення судом першої інстанції середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні
          Державна установа «Північна виправна колонія (№90)» надала відзив на апеляційну скаргу, в якій посилалась на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
          Суд встановив, що наказом Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 51о/с від 23.11.2016 року ОСОБА_1 , майор внутрішньої служби, начальник відділу по контролю за виконанням судових рішень (на період відпустки по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, основного працівника підполковника внутрішньої служби   ОСОБА_2 ) Північної виправної колонії (№90), - звільнена  зі служби за власним бажанням з 30.11.2016 року (п. 7 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію») (а.с. 8).
Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 звільнена зі служби з Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.
          При звільнені ОСОБА_1 не була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, що учасниками справи не оспорюється.
          Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі № 821/929/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року, з державної установи «Північна виправна колонія (№90)» на корить ОСОБА_1 стягнуто одноразову грошову допомогу при звільнені в сумі 27906,82 грн. (а.с. 12-16, 46-48). Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі № 821/929/18, окрім іншого, також встановлено, що ОСОБА_1 звільнена зі служби з Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.
           17.01.2019 року державною установою «Північна виправна колонія (№90)», на виконання судового рішення, ОСОБА_1 виплачена одноразова грошова допомога при звільнені в сумі 27906,82 грн. (а.с. 17).
          Задовольняючи частково позовні вимоги,  суд першої інстанції  виходів з того, що 30.11.2016 року позивач звільнилась за власним бажанням із Північної виправної колонії Управління  Державної пенітенціарної  служби України в Херсонській області, але на день звільнення одноразова грошова допомога, яка передбачена п. 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393, не була виплачена, та належну позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні було виплачено лише на виконання судового рішення - у січні 2019 року. Зменшуючи розмір середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільнені, суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові цього суду у справі №461/6803/16-ц від 30.05.2018 року, та той факт, що період затримки виплати допомоги штучно збільшений саме з вини позивача, яка подала належним чином оформлений позов тільки через рік після звільнення.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, не обмежуючись доводами та вимогами  апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів  органів  внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Відповідно до ч. 2 та 4 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення  осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
За приписами ч. 5 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
Відповідно до абзаців 1 та 4 п. 10 Постанови КМУ №393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати  пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу  органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:
- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до абзацу 1 пункту 14 Постанови КМУ №393 від 17.07.1992 року, одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11  цієї постанови, виплачується Державною кримінально-виконавчою службою, за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).
Водночас абзацом 2 пункту 14 Постанови КМУ №393 від 17.07.1992 року, передбачено, що військовослужбовцям, поліцейським, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, звільненим із служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали.
          Таким чином, грошова допомога при звільнені належала   ОСОБА_1 не від Державної установи «Північна виправна колонія (№90)», а від Державної кримінально-виконавчої служби України, на що суд першої інстанції не звернув уваги. 
Окрім цього, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 проходила службу не в державній установі «Північна виправна колонія (№90)», та не в Північній виправній колонії (№90), а в Управлінні державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, що підтверджено матеріалами справи - копією трудової книжки, копіями наказів про звільнення, про преміювання (а.с. 8, 9, 51-53).
Таким чином, суд першої інстанції помилково встановив  проходження позивачем  служби в Північній виправній колонії (№90), оскільки перед звільненням позивач проходила службу в Управлінні державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на посаді начальник відділу по контролю за виконанням судових рішень (на період відпустки по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, основного працівника підполковника внутрішньої служби   ОСОБА_2 ) Північної виправної колонії (№90).
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, стаття 116 КЗпП зобов`язує виплатити при звільненні працівникові всі суми, які йому належать від установи, та як наслідок стаття 117 КЗпП передбачає наслідки, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення.
Оскільки відповідач в цій справі не є, а ні особою в якій позивач проходила службу та з якої була звільнена зі служи, а ні особою від якої позивачеві належала до виплати одноразова грошова допомога при звільненні, апеляційний суд дійшов висновку  про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку - виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . При цьому апеляційний суд зазначає, що судові рішення у справі № 821/929/18 в мотивувальній частині не містять висновків щодо з`ясування установи, в якій позивач проходила службу та з якої була звільнена зі служби.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення (п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 316 КАС України), внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позову.
Керуючись ст. ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 71-77, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, -  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 07.02.2020 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.