ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004573 пров. № А/857/849/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                    Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                       Обрізка І.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судових засідань                                Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу, 

суддя(і) у І інстанції                                                            Кедик М.В., 
час ухвалення рішення                                                   11 год 27 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               28 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду із позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області (далі – ГУ Держпраці) № 1655/1403/НД/АВ/ФС від 17 квітня 2019 року про накладення на нього штрафу у розмірі 12519 грн. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.004573 позов задоволено повністю. При задоволенні позову судом було враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 814/2156/16, щодо неможливості подвійного покарання особи за одне правопорушення. 
У апеляційній скарзі ГУ Держпраці просило зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дослідив та не розмежував види юридичної відповідальності, до яких притягнуто позивача. Наполягає на тому, що у постанові від 06 березня 2019 року Верховний Суд зазначив, що наявність у частині 3 статті 265 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) прямої вказівки на те, що штрафи, накладення яких передбачено частиною 2 цієї статті, є фінансовими санкціями, свідчить про те, що ототожнення таких штрафів із адміністративною відповідальністю є неправильним. Оспорюваною постановою від 17 квітня 2019 року позивача було притягнуто до фінансової, а не до адміністративної відповідальності. Тому висновок суду першої інстанції про порушення вимог статті 61 Конституції України є необґрунтованим.
Позивач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ГУ Держпраці, у якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Представник ГУ Держпраці у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити.
Представник позивача ФОП ОСОБА_2 В ОСОБА_3 у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ГУ Держпраці – без задоволення.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, інспектором праці ГУ Держпраці було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за наслідками якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 28 березня 2019 року № ЛВ1655/1403/НЛ/АВ. У ході контрольного заходу було встановлено порушення позивачем частини 1 та 2 статті 115 КЗпП; частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» та пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (далі – Порядок № 1078), яке проявилося у  несвоєчасному нарахуванні та виплаті індексації заробітної плати. При огляді відомостей нарахування заробітної плати працівників ФОП ОСОБА_1 встановлено, що нарахування суми індексації та її виплата у 2016 році не здійснювалась одночасно з нарахуванням та виплатою заробітної плати за місяць, доходи за який згідно з Порядком № 1078 підлягають індексації. У ході інспекційного відвідування уповноваженою особою підприємця надано наказ  від 28 лютого 2019 року № 7 «Про нарахування індексації заробітної плати за 2016 рік» та відомість нарахування індексації за 2016 рік, при огляді яких встановлено, що у березні 2019 року нараховано індексацію чотирьом працівникам за 2016 рік в сумі 589,90 грн. Виплату індексації на час інспекційного відвідування не проведено.
У зв`язку з виявленими порушеннями 17 квітня 2019 року начальник ГУ Держпраці на підставі акту інспекційного відвідування від 28 березня 2019 року № ЛВ1655/1403/НЛ/АВ прийняв постанову № ЛВ1655/1403/НД/АВ/ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 12519,00 грн за порушення вимог пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», частини 1 та 2 статті 115 КЗпП; частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП.
Окрім того, за результатами інспекційного відвідування працівниками ГУ Держпраці складений протокол від 24 травня 2019 року № ЛВ1655/1403/АВ/П/ПТ про адміністративне правопорушення ФОП ОСОБА_1 і 26 червня 2019 року постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області по справі № 456/2304/19 його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Позивач сплатив штраф у розмірі 510 грн сплатив, однак не погодився із  постановою про накладення штрафу від 17 квітня 2019 року ГУ Держпраці та звернувся із даним позовом до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Державний нагляд (контроль) – діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища (стаття 1 Закону № 877-V)
Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 1 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340 визначено, що Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується. Серед основних завданнями Управління Держпраці, визначених в 3 Положення, зокрема, є: - реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; - здійснення державного регулювання і контролю у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки.
Приписами частини 1 статті 259 КЗпП передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 вказаної статті КЗпП встановлено, що центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Процедуру проведення Держпраці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, застосування статті 259 КЗпП України встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.
На виконання наданих повноважень, відповідно до положень Порядку № 295, ГУ Держпраці і було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , у ході якого було встановлено порушення позивачем частини 1 та 2 статті 115 КЗпП; частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» та пункту 4 Порядку № 1078, яке проявилося у  несвоєчасному нарахуванні та виплаті індексації заробітної плати.
Частиною 2 статті 265 КЗпП України  передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
У ході розгляду справи було встановлено, що відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2019 по справі № 456/2304/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, за порушення, яке було викладене у висновках акту інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 28 березня 2019 року № ЛВ1655/1403/НЛ/АВ. Постанова набрала законної сили 08 липня 2019 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивача вже притягнуто згідно із рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2019 по справі № 456/2304/19 до адміністративної відповідальності за порушення вимог пункту 4  Порядку № 1078, частини 1 та 2 статті 115 КЗпП; частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці», у зв`язку із чим накладення на нього штрафу за те саме правопорушення також постановою ГУ Держпраці № 1655/1403/НД/АВ/ФС від 17 квітня 2019 року є притягненням його до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України.
Разом з тим апеляційний суд звертає увагу, що оскаржувана постанова ГУ Держпраці № 1655/1403/НД/АВ/ФС винесена 17 квітня 2019 року. 
При цьому постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , як фізичну особу-підприємця, притягнуто до адміністративної відповідальності згідно частини 1 статті 41 КУпАП 26 червня 2019 року.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, підстави вважати, що застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій постановою ГУ Держпраці від 17 квітня 2019 року № 1655/1403/НД/АВ/ФС на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП є подвійним притягненням до одного виду відповідальності відсутні.
При цьому сам факт порушення вимог трудового законодавства, яке проявилося у  несвоєчасному нарахуванні та виплаті індексації заробітної плати, ФОП ОСОБА_1 не заперечується. 
Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Тому апеляційну скаргу ГУ Держпраці слід задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення та у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити.
Відтак, у відповідності до вимог частин 1, 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд вважає, що  підстав для стягнення з ГУ Держпраці на користь ФОП ОСОБА_1 судових витрат немає. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.004573 скасувати та у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Постанова у повному обсязі складена 12 лютого 2020 року.