ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 р.	Справа № 440/3027/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року (суддя Шевяков І.С.; м. Полтава; рішення складено 03.12.2019 у повному обсязі) по справі № 440/3027/19
за позовом  ОСОБА_1     
до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1    
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
14 серпня 2019 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі також - відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі також - третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що у період з листопада 1987 року по серпень 1988 року під час проходження військової служби він брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. У 1988 році при виконанні обов`язків військової служби він отримав осколкові поранення голови та правої ноги, контузію головного мозку. Згідно з витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України від 06.12.2016 №4984 наявні у позивача захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. З 24.02.2017 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. За твердженням позивача, враховуючи те, що останній набув інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На думку позивача, Міністерства оборони України безпідставно відмовило в призначенні ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи, одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013. Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з даним позовом. 
В наданому до суду відзиві на адміністративний позов, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що позивачу обґрунтовано відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Вказував, що, оскільки інвалідність позивачу була встановлена з 24.02.2017, то при вирішенні питання щодо виплати йому одноразової грошової допомоги слід керуватися Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком №975. Так, згідно з приписами вказаного Закону та Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми та каліцтва), заподіяного при виконанні обов`язків військової служби, не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Враховуючи, що позивач був звільнений з лав Збройних Сил у 1988 році, а інвалідність йому було встановлено у 2017 році, тобто в рази більше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, то права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має. Поряд з цим, відповідачем було вказано, що позивачем було подано не повний пакет документів, а саме: надані останнім документи не свідчать про причини та обставини поранення, зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.         
Від третьої особи до суду надійшли пояснення /а.с. 44-45/, в яких Полтавський ОВК заперечував проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своїх заперечень ІНФОРМАЦІЯ_2  посилався на доводи, тотожні викладеним у відзиві відповідача.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.01.2019 №6, в частині відмови ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 24.02.2017, внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та  виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою КМУ від 25.12.2013 №975, як особі з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок поранення, захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з 24.02.2017, відповідно до пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з істотним порушенням норма матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність йому встановлено поза межами трьохмісячного строку після закінчення зборів на які позивача було призвано. Також відповідач посилається на те, що позивачем не було надано документу, що свідчить про причини та обставини поранення.  
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідач та третя особа причини неявки до суду не повідомили. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу під час бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан в період з листопада 1987 року по серпень 1988 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , копія якого наявна у матеріалах справи.
01.12.2016 спеціалістом у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи складено акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 2806/ж відносно ОСОБА_1 , згідно з яким при огляді виявлено рубці голови та правої ноги, які є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1988 році.
Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №4984 від 06.12.2016 травма, поранення, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії.
Згідно довідки МСЕК Серії АВ № 0563317 від 07.03.2017, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
21.05.2018 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою та відповідними документами стосовно призначення одноразової грошової допомоги згідно постанови КМУ № 975.
Листом від 29.05.2018 № 12/1154 ІНФОРМАЦІЯ_1 надав відповідь, в якій відмовив в нарахуванні та виплаті вищезазначеної грошової допомоги, оскільки не було надано копію документа про причини та обставини травми, у зв`язку із чим матеріали не могли бути поданими на розгляд розпорядникові бюджетних коштів - Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
          Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року у справі №816/1885/18, яке набрало законної сили, визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_3 у складенні висновку про наявність у ОСОБА_2 права на призначення одноразової грошової допомоги, як інваліду 3-ї групи з 24.02.2017, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направлені документів на розгляд комісії МО України, викладену у листі від 29.05.2018 № 12/1154; та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 скласти висновок за заявою ОСОБА_2 щодо призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 та статей 16 - 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, як інваліду війни 3-ї групи з 24.02.2017, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та направити на розгляд комісії Міністерства оборони України.
На виконання вказаного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_4 подано розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, зазначивши при цьому, що він не має права на отримання такої допомоги.
25 січня 2019 року за результатами розгляду направлених Полтавським ОВК документів щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , комісією МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом №6, пунктом 27 якого відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), якого 31.0571989 звільнено зі строкової військової служби та 24.02.2017 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія АВ №0563317 від 07.03.2017). Заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також підпунктом 3 пункту 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.
Зазначено, що висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 01.12.2016 №2806/ж, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії МО України від 06.12.2016 №4984, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, які не подано на розгляд комісії.
Про прийняття рішення, оформленого протоколом від 25.01.2019 №6 (пункт 27), позивача повідомлено листом Полтавського ОВК від 14.02.2019 №12/424.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням у справі № 816/1885/1 від 24 липня 2018 року, яке набрало законної сили, встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також зроблено висновок про наявність усіх документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) ОСОБА_2 ..
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.01.2019 №6, є протиправним та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі – Закон № 2232-XII).
Відповідно до статті 41 вказаного Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі – Закон № 2011-XII) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 цього Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог вказаного закону, Кабінетом Міністрів України затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
На момент встановлення позивачу групи інвалідності, пунктом 6 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Аналогічні приписи містяться також у підпункті 3 пункту 6 Порядку N 975.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що у разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції Закону № 2011-XII після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Матеріали справи свідчать, що позивач у період з 15.05.1987 по 31.05.1989 проходив строкову військову службу в Збройних Силах колишнього СРСР, під час якої у період з листопада 1987 по серпень 1988 року приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан.
Позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності з 24.02.2017, тобто майже понад 30 років від дня звільнення зі служби , а тому колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.
Аналогічний підхід до застосування вищенаведених норм висловлено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 20 листопада 2018 року у справі № 750/5074/17 та у справі № 820/1835/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 816/1458/18 та від 10 липня 2019 року у справі № 2040/7881/18, від 05 серпня 2019 року у справі №2340/4995/18, від 17.10.2019 у справі 285/1206/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.
Крім того, відповідно до пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Пунктом 12 Порядку № 975 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Згідно з пунктом 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
В постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18 (адміністративне провадження №К/9901/58778/18) у спорі цієї ж категорії Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у цій справі відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні пункту 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року у справі № 729/426/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 295/13892/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/3005/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 740/1538/17, від 29 січня 2019 року у справі № 293/342/17, та визнала за необхідне, у розвиток позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 жовтня 2018 року у справі № 265/7930/16-а, сформулювати наступний правовий висновок:
«82. Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.
83. При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування» (номер рішення в ЄДРСР 81047127).
Колегія суддів зазначає, що надані позивачем документи на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 01.12.2016 № 2806/ж виявлені у позивача рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які могли бути спричинені в період проходження служби під час виконання бойових дій у 1988 році, витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 06.12.2016 № 4984, не містять в собі відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що Міністерство оборони України, відмовляючи позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.
Посилання суду першої інстанції, як на підставу для задоволення позову ОСОБА_2 , на рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 816/1885/18 від 24 липня 2018 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, яким встановлено наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", колегія суддів відхиляє, з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною 5 цієї ж статті, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Водночас, ч. 7 цієї статті передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Колегія суддів зазначає, що висновки Полтавського окружного адміністративного суду викладені у рішенні від 24.07.2018 по справі № 816/1885/18 від 24 липня 2018 року є правовою оцінкою суду, а не встановленим фактом, з огляду на що такі висновки не є обов`язковими для суду у даній справі. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що предметом оскарження у справі № 816/1885/18 від 24 липня 2018 року була відмова Полтавського ОВК у складанні висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом, та на час її розгляду рішення уповноваженим органом - Міністерством оборони України, про призначення або про відмову у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги не було прийнято. 
Таким чином, суд першої інстанції помилково ототожнив обставини, які встановлені судовим рішенням, із правовою оцінкою, наданою судом певному факту при розгляді іншої справи, та не врахував при цьому приписи ч.7 ст.78 КАС України, що призвело до неправильного вирішення справи та скасування правомірного рішення суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги Міністерства оборони України.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року по справі № 440/3027/19 скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити .
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  02.03.2020 року