Справа № 306/1286/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        15 січня 2020 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі :
судді-доповідача: Готри Т.Ю.,
суддів: Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю., 
з участю секретаря судових засідань – Балаж Н.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2019 року, ухвалене суддею Уліганинцем П.І.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
Позов мотивовано тим, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.02.2019 з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач указує, що змінилося його матеріальне становище, оскільки на його утриманні перебувають батьки та брат, які постійно хворіють і потребують стаціонарного та профілактичного лікування. На даний час він отримує нерегулярний, мінливий дохід, частину якого отримує в натурі. Середньомісячний його дохід складає близько 2 500 грн, з яких більша частина стягується з нього на сплату аліментів, що ставить його та його близьких у скрутне матеріальне становище.
       Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 частини до 1/6 частини його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. Вказує на те, що при визначенні судом розміру аліментів на утримання його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він не заперечував щодо визначення аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, так як йому пояснили, що сума відрахувань буде складати приблизно 1000 грн. Однак сума стягнення складає 2 496,67 грн. Така сума аліментів для нього є завеликою, оскільки його щомісячний дохід складає 2 500 грн. Вказує, що він не відмовляється утримувати доньку, але не в змозі сплачувати визначений судом розмір аліментів, так як на його утриманні перебувають хворі батьки та брат, які постійно потребують лікування. Зазначає, що сума присуджених судом аліментів перевищує прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» у розмірі 2 027 грн, тоді як з нього стягуються аліменти в розмірі 2 496,67 грн, який перевищує прожитковий мінімум, встановлений Законом. Також зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що його батьки отримують пенсії, а тому не потребують допомоги, оскільки судом не враховано, що розмір їхніх пенсій є мінімальним і такої не вистачає для проживання та лікування, а тому він повинен допомагати батькам. 

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 – адвокат Козар М.М. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . Вказує на те, що доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Посилання позивача на те, що він має доглядати та піклуватися про рідних, які потребують його допомоги, не відповідає дійсності, оскільки він постійно виїжджає за кордон на роботу. ОСОБА_1 є здоровим, працездатним, його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що дозволяє йому виконувати свій обов`язок по утриманню своєї неповнолітньої доньки та сплачувати аліменти визначені судом. Позивач, всупереч вимог закону, не навів обставини, які б мали істотне значення для зменшення розміру аліментів і не надав доказів про зміну його матеріального стану. А тому підстав для зменшення розміру аліментів немає. 

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити з підстав, наведених у ній. 

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням вимог закону з огляду на наступне. 

Судом установлено, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.02.2019, яке набрало законної сили, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2019 і до досягнення дитиною повноліття. 
       Позивач просив зменшити визначений судом розмір аліментів з 1/3 частини до 1/6 частини його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що погіршилося його матеріальне становище, оскільки на його утриманні перебувають батьки та брат, які постійно хворіють і потребують стаціонарного та профілактичного лікування. На даний час він отримує нерегулярний, мінливий дохід, частину якого отримує в натурі. Середньомісячний його дохід складає близько 2 500 грн, з яких більша частина стягується з нього на сплату аліментів, що ставить його та його близьких у скрутне матеріальне становище.
Вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».
Згідно з статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з змінами і доповненнями, внесеними до ст. 182 СК України Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено в 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає донька, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.
Частиною першою статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_1 стверджує, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки, в нього змінився матеріальний стан. Як на підставу погіршення майнового стану посилається на те, що він утримує батьків, які часто хворіють та потребують постійного лікування. При цьому надав суду історії хвороби батька ОСОБА_5 і матері ОСОБА_6 та виписки з їх медичних карт за 2011, 2016.
З виписки медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_5 №4536 слідує, що такий проходив стаціонарне лікування в КНП «Мукачівська ЦРЛ» у період з 04.04.2019 по 12.04.2019 і йому було призначено лікування. Однак доказів того, що саме позивачем було оплачено таке лікування, останнім не надано.
Також позивачем не надано належних доказів, що на його утриманні перебуває його брат ОСОБА_7 , який є інвалідом ІІІ групи з дитинства і також отримує пенсію. 
Доводи апелянта про те, що він не має основного місця роботи, тільки сезонно виїжджає на заробітки, а тому не зможе сплачувати збільшений судом розмір аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач є молодою особою і за станом здоров`я здатний до активної трудової діяльності.
За наведених обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для зменшення розміру стягуваних з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 . 
Таким чином, апеляційний суд уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 січня 2020 року.

Суддя-доповідач: 

Судді: