Постанова 
Іменем України
 
12 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 227/1240/17
провадження № 61-28847свп18
 
Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), 
 
суддів: Антоненко Н. О., Бурлакова С. Ю., Дундар І. О., Жданової В. С.,                    Журавель В. І., Зайцева А. Ю.,  Карпенко С. О., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В.,Крата В. І., Кузнєцова В. О., Русинчука М. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»,
третя особа - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в                        м. Суми,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької від 30 червня 2017 року у складі судді Притуляка С. А. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Курило В. П., Канурової О. Д., Космачевської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»), третя особа - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми (далі - ВВД ФССНВВПЗ України                     в м. Суми), про відшкодування моральної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 1961 року народження, якому за життя було встановлено професійне захворювання. Від цього професійного захворювання чоловік помер у 55 річному віці. Його втрата спричинила позивачу моральні страждання. Страждання від втрати близької людини, смерть якої настала від професійного захворювання, можна порівняти зі 100 відсотковою втратою працездатності та здоров`я взагалі, кожен відсоток якої оцінено у 3 000,00 грн. Тому вважала, що розмір спричиненої їй моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн, відповідає тяжкості її моральних страждань. Просила стягнути вказану суму.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є неналежним відповідачем у справі, оскільки померлий ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах із відповідачем. Позивачем не надано доказів того, що ТОВ «ДТЕКДобропіллявугілля»є правонаступником Державного підприємства «Добропіллявугілля» (далі - ДП «Добропіллявугілля»), на якому працював померлий ОСОБА_2 .
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено; рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2017 року залишено без змін. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником ДП «Добропіллявугілля», що підтверджується листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Таким чином, усі права та обов`язки ДП «Добропіллявугілля» перейшли до відповідача у справі, у тому числі, і обов`язок з відшкодування моральної шкоди.  
Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою ВССУ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі; матеріали справи витребувано з міськрайонного суду.
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
22 травня 2018 року справу № 227/1240/17 та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу № 227/1240/17 призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу № 227/1240/17 передано на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року заяву судді Курило В. П. про самовідвід у справі № 227/1240/17, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 26 вересня                    2017 року, задоволено.
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 рокуприйнято до розгляду указану справу. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що з 05 травня 1982 року по 24 травня 1994 року,                              з 25 березня 1997 року по 09 жовтня 2005 року та з 12 грудня 2005 року                                  по 01 червня 2010 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з                            ДП «Добропіллявугілля» відокремлений підрозділ «Шахта «Новодонецька»                             (далі - ВП «Шахта «Новодонецька») та був інвалідом третьої групи внаслідок професійного захворювання. 
З акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12 грудня                 2006 року, складеного на ОП «Шахта Новодонецька» ДП «Добропіллявугілля», вбачається, що ОСОБА_2 мав професійне захворювання; діагноз супутній - ІБС. Атеросклеротичний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією Н1 . Периферичний ангіодістонічний синдром. 
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, серії ДОН-04 № 054171 на підставі огляду МСЕК, проведеного 19 грудня 2006 року,                         ОСОБА_2 має ступінь втрати професійної працездатності 40 %.
Установлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у 55 річному віці, з довідки про причину смерті від 02 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 помер внаслідок хронічної обструктивної хвороби легенів. На підтвердження причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням до суду надана копія довідки про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом від 15 березня 2017 року серії 10 ААА № 001025, що видана на підставі акту огляду МСЕК №150, а також акт № 150 визначення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом від 15 березня 2017 року.
У своїх поясненнях по справі відділення виконавчої дирекції фонду у м. Суми Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 травня 2017 року № 158/10-5, зазначило, що у квітні 2017 року ОСОБА_1 зверталась до відділення Фонду із заявою про призначення на її користь страхових виплат внаслідок втрати годувальника, а саме: її чоловіка ОСОБА_2 , який отримував страхові виплати від відділення Фонду до дня смерті. Проте, при розгляді наданих документів установлено, що вона не досягла пенсійного віку та не являється непрацездатною особою, а тому право на призначення страхових виплат у разі смерті чоловіка вона не має. Відділенням Фонду щомісячні страхові виплати у разі смерті потерпілого на її користь не призначалися та не виплачувалися. Зазначено, що потерпіла особа (члени їхніх сімей) мають право вимагати відшкодування моральної шкоди незалежно від часу настання такої шкоди виключно з роботодавця на підставі статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). 
Установлено, що питання про припинення діяльності ДП «Добропіллявугілля» вирішені наказом Міністерства вугільної промисловості України від 07 лютого 2011 року № 50 (далі - Наказ). Відповідно до пункту 1 Наказу діяльність ДП «Добропіллявугілля» припинено, цілісний майновий комплекс якого передано в оренду шляхом його реорганізації через приєднання до орендаря - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». 
З пункту 3.8 Наказу убачається, що після завершення процедури припинення діяльності ДП «Добропіллявугілля» Департаменту корпоративних та майнових відносин Міненерговугулля України запропоновано надати інформацію про внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності.
Пунктом 5 Наказу установлено, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Добропіллявугілля».
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України                       від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
Відповідно до положень статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Згідно зі статтею 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. 
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Суди попередніх інстанцій установили, що позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а тому як член його сім`ї має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю останнього, що настала внаслідок професійного захворювання. Однак відмовили у задоволенні позову, оскільки у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація про припинення діяльності ДП «Добропіллявугілля», тому ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не може нести відповідальність за зобов`язаннями які виникли у ДП «Добропіллявугілля».
Пунктом 5 Наказу установлено, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Добропіллявугілля».
З листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 14 липня 2017 року № 02/12-6507 убачається, що 22 грудня 2010 року регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» уклали договір оренди цілісного майнового комплексу ДП «Добропіллявугілля». Пунктом 1.7 цього договору передбачено, що орендар виступає правонаступником усіх прав та обов`язків реорганізованого підприємства ДП «Добропіллявугілля» в установленому порядку (а. с. 16). 
З огляду на встановлені обставини справи, суд касаційної інстанції приймає доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є належним відповідачем у справі, оскільки товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «Добропіллявугілля».
Відповідно  до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода завдана смертюфізичної особи відшкодовується, у цьому випадку, дружині померлого ОСОБА_2 . За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»є обґрунтованими і не суперечать законодавству.
Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її житті, а також з урахуванням конкретних обставин у справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка, підлягає 300 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона пережила та переносить.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з наведених вище підстав.
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини другої статі 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною шостою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно у розмірі 110 та 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, слід сплачувати судовий збір за подання апеляційної і касаційної скарг відповідно (пункти 6,7 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
З урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», в той час, як позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, то з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» має бути стягнутий на користь держави судовий збір за подання ОСОБА_1 позову, апеляційної та касаційної скарг за ставкою, що діяла на час звернення до суду з позовом:                           у розмірі 3 000,00 грн - за подання позову, 3 300,00 грн - за подання апеляційної скарги та 3 600,00 - за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької від 30 червня                       2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 26 вересня                          2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», третя особа: відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми, про відшкодування моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь  ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь держави судовий збір за подання ОСОБА_1  позову у розмірі 3 000,00 грн, апеляційної скарги у розмірі - 3 200,00 та касаційної скарги - у розмірі 3 600,00 грн, всього 9 800,00 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                           В. М. Ігнатенко   
 
Судді:                                                                                                          Н. О. Антоненко
 
С. Ю. Бурлаков
 
І. О. Дундар
 
В. С. Жданова
 
В. І. Журавель
 
А. Ю. Зайцев
 
С. О. Карпенко
 
В. М. Коротун
 
Є. В. Краснощоков
 
В. І. Крат 
 
В. О. Кузнєцов 
 
М. М. Русинчук
 
В. А. Стрільчук
 
М. Ю. Тітов
 
М. Є. Червинська