ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року		Справа № 813/6517/13-а пров. № 857/13015/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Старунського Д.М.,
при секретарі судового засідання – Галаз Ю.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року у справі №813/6517/13-а (суддя Костецький Н.В., постанова прийнята о 15/07 год м.Львів, повний текст складено 26 листопада 2013 року) за позовом Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник Головне управління ДПС у Львівській області) до Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» (правонаступник Приватне акціонерне товариство «Шахта «Надія») про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Ще у серпні 2013 року Сокальська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник Головне управління ДПС у Львівській області) (далі – ОДПІ, Головне управління відповідно) звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» (правонаступник Приватне акціонерне товариство «Шахта «Надія»; далі – ПАТ, ПАТ-1 відповідно) в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.37, 50) просила прийняти рішення про примусове стягнення на користь бюджету в особі ОДПІ з рахунків ПАТ у банках, обслуговуючих такого платника податків 8074061,28 грн в рахунок погашення його податкового боргу.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року позов задоволено (далі – Постанова; т.1 а.с.98-99).
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. 
В доводах апеляційної скарги вказує на те, що в силу вимог статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) та положень Податкового кодексу України (далі – ПК) у позивача не було правових підстав для звернення до суду із цим позовом, оскільки чинним законодавством передбачено лише право податкових органів на звернення до суду із поданням про стягнення коштів податкового боргу, чого ОДПІ не дотримано.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову (далі – Постанова суду; т.1 а.с.233-236).
За наслідками касаційного розгляду справи 28 листопада 2019 року постановою Верховного Суду скасовано Постанову суду, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (далі – Постанова-1; т.2 а.с.44-52).
Позивачем подано письмову заяву у зв`язку із новим розглядом апеляційної скарги ПАТ на Постанову, в якій Головне управління підтримує доводи викладені судом першої інстанції у судовому рішенні, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а Постанову – без змін.
Відповідач, в свою чергу у письмовій заяві по суті справи повідомляє, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2016 року у справі №813/1554/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року (далі – Судові рішення у справі №813/1554/15) зобов`язано Червоноградську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області визнати податковий борг ПАТ таким, стосовно якого минув строк давності встановлений статтею 102 ПК (безнадійним боргом), по наступних податках: по податку на додану вартість (далі – ПДВ) в сумі 44865903,62 грн, в яку входить: податкова декларація по ПДВ вiд 20.05.2013 №9028965066 термін сплати 30.05.2013 в сумі 601156 грн, податкова декларація по ПДВ вiд 20.06.2013 №9036811603 термін сплати 30.06.2013 в сумі 1327496 грн, податкова декларація по ПДВ вiд 22.07.2013 №9044118564 термін сплати 30.07.2013 в сумі 1004393 грн; зобов`язати контролюючий орган прийняти рішення про списання безнадійного боргу по ПДВ на суму 44865903,62 грн (далі - податкові декларації №№9028965066, 9036811603, 9044118564 відповідно), в яку входить і зобов`язання по перелічених вище податкових деклараціях.
Крім того, представником скаржника з посиланням на відомості із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у зв`язку із зміною організаційно-правової форми товариства заявлено клопотання про заміну сторони відповідача (апелянта) його правонаступником ПАТ-1.
Відтак, з урахуванням положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС-2017), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне замінити позивача його правонаступником – ПАТ-1.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, шляхом стягнення з відповідача суми податкового боргу, суд першої інстанції посилався на документальне підтвердження непогашеної суми боргу та те, що у податкового органу з врахуванням вимог пункту 59.5 статті 59 ПК не було законних підстав виставляти платнику податків нові податкові вимоги, оскільки з часу виставлення у 2001 році податкових вимог ПАТ не погасило у повному обсязі податковий борг, який поступово збільшується (станом на 07.10.2013 борг становив 122 564 563,71 грн).
Такі висновки суду першої інстанції є лише частково вірними, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судами попередніх інстанцій, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фактичною підставою для звернення ОДПІ з даним позовом в загальному розмірі 8 074 061,28 грн була несплата відповідачем станом на 17.10.2013 самостійно задекларованих грошових зобов`язань:
1) з ПДВ за періоди квітень 2013 року – серпень 2013 року на загальну суму 7 926 794,00 грн, самостійно визначеному в податкових деклараціях: за квітень 2013 року від 20.05.2013 №9028965066 в сумі 601156 грн; за травень 2013 року від 20.06.2013 №9036811603 в сумі 1327496 грн; за червень 2013 року від 20.07.2013 №9044118564 в сумі 1004393 грн; за липень 2013 року від 20.08.2013 №9051765839 в сумі 3291556 грн; за серпень 2013 року від 20.09.2013 №9059030550 в сумі 1702193 грн (т.1 а.с.11-12, 13-14, 15-17, 39-41, 52);
2) зі збору за спеціальне використання води, самостійно визначеного в податковій декларації від 04.07.2013 №9045817276 на загальну суму 12006,09 грн (т.1 а.с.55-59);
3) в податковій декларації з екологічного податку від 29.07.2013 №9045817731 (фактично описка в даті декларації, оскільки вірна від 04.07.2013) на загальну суму 104977,64 грн (т.1 а.с.60-62);
4) в податковій декларації з земельного податку від 24.01.2013 №9002178929 на загальну суму 30263,55 грн (за періоди за квітень-серпень 2013 року) (а.с.19).
Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 цього Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення (пункт 59.5 цієї статті).
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги (підпункт 95.2 цієї статті).
Відсутність обов`язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу передбачено нормою пункту 59.5 статті 59 ПК. За допомогою висновку від протилежного з цієї норми виявляємо норму, що в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.
Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення. У зв`язку з цим із погашенням суми податкового боргу раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною, а тому не може бути підставою для вжиття заходів із примусового стягнення податкового боргу.
Отже, лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов`язання.
Право податкового органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу виникає не раніше 60 днів з дня надіслання платнику податків податкової вимоги.
Як підтверджується матеріалами справи, на адресу відповідача надсилались податковим органом податкові вимоги від 23.10.2001 №1/7 та від 26.11.2001 №2/16, а також вимога від 01.11.2012 №202 (далі – Вимога №№1/7, 2/16, 202 відповідно), що підтверджується копіями корінців вимог за підписом посадових осіб відповідача (т.1 а.с.9-10).
Разом з тим, Верховний Суд у Постанові-1 зауважив, що роблячи висновок про відсутність у контролюючого органу обов`язку направляти нові податкові вимоги, суд першої інстанції виходив із мотивів виникнення у відповідача податкового боргу, який не був погашений з 2001 року.
Проте, вказав, що обставини, які б свідчили про безперервність податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, стосовно суми якого були направлені податкові вимоги, до звернення до суду з даним позовом у судовому процесі судами не встановлено.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2013 року у справі №813/2316/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року, стягнуто з рахунків ПАТ, відкритих у банківських установах, які обслуговують такого платника, на користь державного бюджету кошти для погашення податкового боргу в сумі 6 534 563,90 грн. При цьому, у цих судових рішеннях встановлено, що з моменту направлення у 2001 році ПАТ Вимог №№1/7, 2/16 не погасило у повному обсязі свого податкового боргу, а тільки поступово його збільшує і станом на 15.03.2013 року такий становив 111073196 грн.
Крім того, як видно з інтегрованої картки платника податків ПАТ-1, що надана Головним управлінням разом із вищезгаданою заявою, станом на 30.10.2012 по 30.08.2013 відповідачем за цей період не здійснювалась сплата задекларованих ним самостійних зобов`язань, у зв`язку з чим вказані зобов`язання лише збільшувались.
Отже, наведене свідчить про безперервність податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, стосовно суми якого були направлені Вимоги №№1/7, 2/16, 202 відповідно до звернення до суду з даним позовом, а тому у позивача не виникло обов`язку направляти нові податкові вимоги.
Також, Верховний Суд у Постанові-1 звернув увагу на те, що з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень видно, позивач неодноразово звертався до Львівського окружного адміністративного суду з позовами та поданням до ПАТ-1 про стягнення коштів, зокрема податкового боргу з ПДВ, зарахування оплати по яким за рішеннями судів, було враховано в рахунок сплати попередніх звітних періодів, що в свою чергу повинно бути перевірено в розрізі правильності визначеної до стягнення суми боргу в даній справі.
З приводу цього, як встановлено судом апеляційної інстанції, а також підтверджено поясненнями позивача Судовими рішеннями у справі №813/1554/15 за податковими деклараціями №№9028965066, 9036811603, 9044118564 зобов`язання за якими входили до складу боргу у розглядуваній справі визнано податковий борг ПАТ таким, та зобов`язано контролюючий орган прийняти рішення про списання безнадійного боргу по ПДВ на суму, зокрема 2933045 грн по перелічених вище податкових деклараціях.
Щодо інших сум, що становлять податковий борг у цій справі (3291556 грн; 1702193 грн; 12006,09 грн; 104977,64 грн; 30263,55 грн) апеляційним судом не встановлено, а учасниками справи не надано належних доказів, які б підтверджували погашення наведених сум податкового боргу на час апеляційного розгляду справи.
Таким чином, позов Головного управління в частині стягнення з рахунків ПАТ-1 у банках, на користь Державного бюджету України 2933045 грн податкового боргу не підлягає задоволенню. 
Відповідно до частини першої статті 317 КАС-2017 підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, з наведених вище підстав.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС-2017, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахта Надія» задовольнити частково.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року в частині стягнення з рахунків у банках, обслуговуючих Приватне акціонерне товариство «Шахта «Надія» код ЄДРПОУ 00178175 на користь Державного бюджету України 2933045 (два мільйони дев`ятсот тридцять три тисячі сорок п`ять) гривень податкового боргу, скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовити.
В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.