Постанова
Іменем України                                     
 
04 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 202/27632/13
провадження № 61-11163св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,       
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Калиновського А. Б., Єлізаренко І. А., Міхеєвої В. Ю., від 21 квітня 2016 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що 16 жовтня 2007 року між банком та      ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 7 985,17 дол. США, зі сплатою 9,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 15 жовтня 2012 року.
На забезпечення виконання зобов`язання 16 жовтня 2007 року  між банком та  ОСОБА_1 укладений договір застави рухомого майна.
Також  на забезпечення виконання зобов`язання 20 жовтня 2010 року між банком та ПАТ «А-Банк» укладений договір поруки.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 61 181,31 грн. 
 
З урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 жовтня 2007 року у розмірі 61 181,31 грн, витребувати у ОСОБА_1 та передати в заклад (володіння) шляхом опису ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль OPEL, модель: Omega, рік випуску: 1998, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі:       НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Також стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.
 
У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати пункт 2.3.1 кредитного договору від 16 жовтня            2007 року в частині надсилання позичальникові письмового повідомлення про зміну процентної ставки та пункт 2.3.2 кредитного договору в частині права банку зменшувати процентну ставку такими, що встановлюють дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки, а так, несправедливими, незаконними та недійсними; визнати зміну відсоткової ставки від 9 % до 11,04 % річних (з 01 листопада також додаткове нарахування 4,08 % (з 23 травня 2011 року) недійсними; визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо позбавлення його права власності на заставний автомобіль OPEL Omega, 1998 року випуску, тип ТЗ: легковий-седан В, кузов № НОМЕР_1 , які полягали в вилученні та знятті транспортного засобу з державного реєстраційного обліку незаконними; стягнути з банку на його користь завдану майнову шкоду у розмірі 64 000,00 грн та моральну шкоду у розмірі 8 000 грн.
 
Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що його не було повідомлено належним чином про зміну відсоткової ставки від 9 % до 11,4 % річних, а також про додаткове нарахування 4,08 % на прострочену заборгованість, та враховуючи, що пункти 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору є несправедливими та дискримінаційними щодо нього, відповідно, зміна відсоткової ставки є недійсною.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська         від 06 листопада 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № DNK0A820870161 від 16 жовтня 2007 року у розмірі 61 181,31 грн, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль OPEL, модель: Omega, рік випуску 1998, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності                ОСОБА_1 ,  шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з правом продажу вказаного автомобіля з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.
Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.
В інший частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2013 року заочне рішення у справі від 06 листопада 2012 року скасовано,  справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.
 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська                              від 27 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2014 року, у задоволенні позову       ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо позбавлення ОСОБА_1 права власності на заставний автомобіль OPEL Omega, 1998 року випуску, тип ТЗ: легковий-седан-В, НОМЕР_1, які полягали в вилученні та знятті транспортного засобу з державного реєстраційного обліку незаконними.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 8 000 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Індустріального районного суду                                  м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Слюсар Л. П. від 08 квітня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо позбавлення           ОСОБА_1 права власності на заставний автомобіль OPEL Omega,                1998 року випуску, тип ТЗ: легковий - седан-В, НОМЕР_1, які полягали у вилученні та знятті транспортного засобу з державного реєстраційного обліку.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 8 000 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.
 
Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що предмет застави вже фактично реалізований, грошові кошти від його реалізації у сумі 4 754,16 дол. США були спрямовані на погашення боргу, а предмет спору - автомобіль відсутній.
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк», суд виходив з того, що дії банку, які полягали у вилученні та знятті транспортного засобу з державного реєстраційного обліку, є незаконними.
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач протиправно вилучив, зняв з реєстраційного обліку предмет застави, в не встановленому законом порядку провів його відчуження, чим порушив його права як власника майна, оскільки на момент вчинення цих дій заочне рішення суду скасовано ухвалою Індустріального районного суду          м. Дніпропетровська від 26 червня 2013 року, чим завдав відповідачу ОСОБА_1 моральну шкоду.  
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня            2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року скасовано в частині визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо позбавлення ОСОБА_1 права власності на заставний автомобіль OPEL OMEGA, 1998 року випуску, тип ТЗ: легковий - седан-В, НОМЕР_1, які полягали у вилученні та знятті транспортного засобу з державного реєстраційного обліку; а також в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди у розмірі 8 000 грн  та ухвалено в цих частинах нове рішення, яким відмовлено                ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог до ПАТ КБ «ПриватБанк».
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судового збору в сумі 458,80 грн  скасовано.
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанцій.
 
Останнім рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області                         від 21 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до            ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави та в частині визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо позбавлення      ОСОБА_1 права власності на заставний автомобіль OPEL OMEGA, 1998 року випуску, тип ТЗ: легковий - седан-В, НОМЕР_1, які полягали у вилученні та знятті транспортного засобу з державного реєстраційного обліку, скасовано.
Провадження у справі за позовом ПАТ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави закрито.   
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПриватБанк» в частині визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо позбавлення      ОСОБА_1 права власності на заставний автомобіль OPEL OMEGA,            1998 року випуску, тип ТЗ: легковий - седан-В, НОМЕР_1, які полягали у вилученні та знятті транспортного засобу з державного реєстраційного обліку, відмовлено.
У решті рішення суду залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави та закриваючи провадження у справі в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позовні вимоги банку до ПАТ «Акцент-Банк» не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо позбавлення  ОСОБА_1 права власності на заставний автомобіль, які полягали у вилученні та знятті транспортного засобу з державного реєстраційного обліку та відмовляючи у задоволенні вказаних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимоги       ОСОБА_1 про визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо позбавлення ОСОБА_1 права власності на заставний автомобіль OPEL OMEGA, 1998 року випуску, тип ТЗ: легковий - седан-В, НОМЕР_1, які полягали у вилученні та знятті транспортного засобу з державного реєстраційного обліку, не відповідають способам захисту судом цивільних прав та інтересів, передбаченим статтею 16 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають.
 
Також суд апеляційної зазначив, що хоча дії банку, які полягали у вилученні, знятті транспортного засобу з державного реєстраційного обліку та його продажу, і не можуть бути визнані судом протиправними відповідно до статті 16 ЦПК України, моральна шкода фактично була завдана ОСОБА_1 , оскільки незаконно позбавивши ОСОБА_1 автомобіля, ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавив його звичного та зручного способу життя, що вплинуло на його особисту та професійну діяльність, він не міг використовувати своє майно. З метою захисту своїх прав ОСОБА_1 був вимушений звертатися до органів внутрішніх справ, суду, органів виконавчої служби, що також призвело до морального виснаження та душевних страждань.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило змінити рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог банку про звернення стягнення на предмет застави та в частині задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 8 000 грн є незаконними.  ОСОБА_1 не надав доказів наявності моральних страждань, пов`язаних з визнанням дій банку незаконними та наявності причинного зв`язку між діями банку і станом здоров`я ОСОБА_1 та його душевними стражданнями, а також не надав доказів вини банку, отже не довів підстави відшкодування моральної шкоди.
 
Рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та в частині вирішення позовних вимог до        ПАТ «Акцент-Банк» не оскаржується, а тому, в силу вимог статті 400 ЦПК України, в касаційному порядку не переглядається.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції, зупинено виконання оскаржуваного рішення  до закінчення перегляду справи у касаційному порядку.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06 червня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
16 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі                      7 985,17 дол. США, зі сплатою за користування коштами 9,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення             15 жовтня 2012 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 16 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір застави рухомого майна - автомобіля OPEL, модель: Omega, рік випуску 1998, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Також на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором           20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладений договір поруки.
 
Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором станом на 26 вересня 2012 року становила 7 654,36 дол. США і складається із: 2784,37 - заборгованості за кредитом; 674,94 дол. США - заборгованості за процентами за користування кредитом; 1437,30 дол. США - заборгованості з комісії за користування кредитом; 2363,47 дол. США - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; штрафів: 31,28 -фіксована частина; 363,00 дол. США  -процентна складова.
 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська         від 06 листопада 2012 року у рахунок погашення заборгованості                 ОСОБА_1 за кредитним договором № DNK0A820870161 від 16 жовтня 2007 року у розмірі 61 181,31 грн звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль  OPEL, модель: Omega, рік випуску 1998, тип ТЗ: легковий          седан-В,   № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля позивачу з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.
 
Згідно з довідкою, виданої СВ АНД PB ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, та витягу з кримінального провадження                      № 12013040630003126,  07 червня 2013 року працівники позивача вилучили у відповідача спірний автомобіль.
 
14 червня 2013 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.
 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2013 року заочне рішення суду від 06 листопада 2012 року скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.
 
Згідно з листом Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Дніпропетровська та Солонянського району № 1 при УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі заочного рішення       06 листопада 2012 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 17/7960/2012, 04 липня 2013 року отримано дублікат технічного паспорту на автомобіль Omega, 1998 року випуску, тип ТЗ: легковий-седан-В, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а 09 липня 2013 року автомобіль знято з реєстраційного обліку.
 
Після зняття з реєстраційного обліку автомобіль був реалізований і станом на 28 серпня 2013 року кошти від продажу автомобіля у розмірі                                     4 754,16 дол. США надійшли на погашення заборгованості за кредитом на рахунок, що підтверджується випискою по рахунку Рибалка В. П.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду відповідає не у повному обсязі.
 
Щодо вимог про звернення стягнення на предмет застави
 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
 
Згідно з умовами кредитного договору сторонами погоджено строк виконання зобов`язань за цим договором - кінцевий строк повернення кредиту - 29 березня 2010 року.
 
Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
 
Статтею 574 ЦК України передбачено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
 
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
 
У справі, що переглядається, установлено, що предмет застави вже реалізований банком, кошти від реалізації якого у розмірі 4 754,16 дол. США спрямовані на погашення боргу, а предмет спору - автомобіль, відсутній.
 
Установивши вказані обставини, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог банку про звернення стягнення на предмет застави.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди
 
Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 , зокрема, посилався на те, що співробітники банку  незаконно заволоділи його майном - автомобілем, який перебував у заставі банку, у зв`язку з чим йому завдано моральну шкоду.
 
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 8 000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк протиправно вилучив, зняв з реєстраційного обліку предмет застави, в не встановленому законом порядку провів його відчуження, чим порушив права ОСОБА_1 як власника майна, оскільки на момент вчинення цих дій заочне рішення суду скасовано ухвалою Індустріального районного суду          м. Дніпропетровська від 26 червня 2013 року, чим завдав відповідачу ОСОБА_1 моральну шкоду.  
 
Однак з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на таке.
 
Відповідно до підпункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення правовідносин є договори та інші правочини.
 
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.
 
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.
Натомість, правила статті 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) відносини та не поширюється на договірні відносини.
 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не врахував, що між сторонами існують договірні правовідносини і учасники цих правовідносин не домовились про компенсацію моральної шкоди, а тому відсутні підстави для застосування приписів статей 23, 1167 ЦК України.
 
Таким чином, за спірними правовідносинами у ОСОБА_1   не виникає права на відшкодування моральної шкоди.
 
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
 
Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права,  рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
 
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про відшкодування моральної шкоди скасувати.
 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
В іншій частині рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області               від 21 квітня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | Б. І. Гулько     І. А. Воробйова     Г. В. Кривцова     Ю. В. Черняк