ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/872/20 Справа № 207/2529/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2019 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.02.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач - ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість – 94 705,96 грн, яка складається з наступного: 4 984,62 грн - заборгованість за кредитом; 80 476,79 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 258,55 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 4 486,00 грн - штраф (процентна складова). 
На підставі викладеного, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість та судовий збір.
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності, оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. 
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що при укладені договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотримано вимог ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. З анкети-заяви від 03.02.2012 року чітко вбачаються персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація про відповідача, необхідна для отримання картки. Позичальник висловила згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
Відсутність підпису відповідача в Умовах та Правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами кредитного договору та є недопустимими доказами, а є доведеним фактом укладення між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів.
Крім того, виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Зазначене свідчить про безспірний факт використання відповідачем кредитних коштів, виникнення з його вини заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню у повному обсязі. 
Представник відповідача надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги та посилається на те, що апелянтом не надано безспірних доказів, що між сторонами було належним чином укладено договір про надання банківських послуг. Наявність підстав для нарахування відсотків, комісії, пені та штрафів за кредитом позивач обґрунтовує відповідними положеннями Правил надання банківських послуг, а їх розмір - умовами кредитування. Через відсутність підпису позичальника на вказаних документах неможливо встановити, чи саме з цими умовами та правилами відповідача було ознайомлено при оформленні заяви про видачу кредитної картки. Таким чином, зазначені Правила надання банківських послуг та умови кредитування не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, а їх положення не можуть регулювати взаємовідносини між сторонами у даному випадку. Інших підстав для нарахування заборгованості відповідача за відсотками, комісіями, пенею та штрафами позивач суду не надав, відтак його вимоги в цій частині є необґрунтованими та не можуть бути доказами по справі. 
В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.02.2012 року, підписаній ОСОБА_2 , не вказано ні процентної ставки, ні строк надання банківських послуг, ні будь-яких інших умов надання банківських послуг.
Також, вказує на неправомірність вимог позивача в частині одночасного стягнення з позичальника штрафу та пені, оскільки це означало б притягнення до подвійної відповідальності за одне і те саме цивільне правопорушення.
Зазначає про те, що виписка з особового рахунку, надана позивачем у якості доказу отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, не може бути прийнята до уваги, оскільки виписка з особового рахунку є зведеним обліковим документом, сформованим на підставі санкціонованого первинного документа, і може підтвердити лише проведену банком операцію. Разом з тим належним підтвердженням наявної заборгованості, оплати заборгованості, зарахування банком кредитних коштів на карту під час активації кредиту - можуть підтвердити лише первинні бухгалтерські документи, до яких виписка з особового рахунку не належить. 
Крім того, просив застосувати строк позовної давності у даному спорі, оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту пропущення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу. Згідно матеріалів справи, відповідач здійснила останній платіж 30.11.2012 року, з цього часу банк мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд щодо повернення кредиту, проте до суду звернувся лише 14.09.2017 року, тобто поза межами позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України. 
       Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 03.02.2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я платіжну карту (а.с. 6).
Зазначена вище анкета-заявка не містить відомостей про розмір наданих кредитних коштів (кредитного ліміту), строк дії кредитного договору. Відсутня також інформація про розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки.
З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку вбачається, що заявником не було визначено вид замовлених банківських послуг. В графі «Ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я: карта «Універсальна», немає жодних відміток картку з яким саме тарифом має отримати відповідач (а.с. 6), так як відповідно до наданих банком тарифів, їх існує чотири види: "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна contract" та "Універсальна Gold" (ар.с.7).
Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с. 8-31).
Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано, яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.
Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна також не містить підпису відповідача (а.с. 7).
На підтвердження свого позову банком надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.02.2012 року, згідно якого, станом на 30.06.2017 року банком нарахована заборгованість в сумі 94 705,96 грн, а саме заборгованість за тілом кредиту 4 984,62 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 80 476,79 грн, заборгованість по пені та комісії 4 258,55 грн, а також штрафи 500,00 грн (фіксована частина) та 4 486,00 грн (процентна складова). Даний розрахунок не доводить факту досягнення сторонами домовленостей щодо усіх істотних умов кредитного договору.
Так, у заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.02.2012 року не зазначено номера платіжної картки, не вказано умов надання кредиту. Наданий банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження того, що відповідачу для ознайомлення було надано саме ці умови та правила надання кредиту. Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не мають підпису позичальника та жодної ідентифікуючої ознаки на предмет невід`ємності саме від заяви позичальника. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Позивач посилається на те, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій вказано, що вона разом з Умовами та правилами і тарифами банку складає договір. Проте немає доказів, що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, що остання брала на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
Таким чином, позивачем не надано безспірних доказів, що між сторонами було належним чином укладено договір про надання банківських послуг. Наявність підстав для нарахування процентів, комісії, пені та штрафів за кредитом позивач обґрунтовує відповідними положеннями Правил надання банківських послуг, а їх розмір - умовами кредитування. Через відсутність підпису позичальника на вказаних документах неможливо встановити, чи саме з цими умовами та правилами відповідача було ознайомлено при оформленні заяви про видачу кредитної картки. Таким чином, зазначені Правила надання банківських послуг та умови кредитування не можуть вважатися частиною укладеного між сторонами договору, а їх положення не можуть регулювати взаємовідносини між сторонами у даному випадку. Інших підстав для нарахування заборгованості відповідача за процентами, комісіями, пенею та штрафами позивач суду не надав.
Судом встановлено, що останній раз відповідачем була погашена сума в розмірі 500,00 грн 30.11.2012 р. При цьому у даному випадку суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги примусове списання банком бонусів у розмірі 135,00 грн. 13.06.2014 року. Оскільки відповідач після 30 листопада 2012 року припинила виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, то з цього часу банк мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд щодо повернення кредиту, проте до суду звернувся лише 14 вересня 2017 року, тобто поза межами позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив представник відповідача.
Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.08.2018 року по справі № 381/306/17, аналогічний висновок викладено і у п.п.62-63, та п.п.90-92 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.207, 256, 257, 259, 261, 526, 549, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.
Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як на це посилається позивач.
Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.
За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту внаслідок пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. 
Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. 
Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що затверджені наказом 06 березня 2010 року № СП-2010-255, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мала на увазі відповідач підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відповідач не надала доказів на спростування дійсності Умов та Правил надання банківських послуг або ж тарифів, які долучені до позовної заяви, не заперечувала факт підписання заяви позичальника та отримання кредитної картки, її активного використання, не заслуговують на увагу суду, як такі, що є безпідставними та необґрунтованими належним чином у розумінні вимог ст.81 ЦПК України, за змістом яких, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Більш того, такі доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки не можуть бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними «Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», на які посилається позивач як на умови кредитного договору від 03.02.2012 року, факту згоди відповідача на них. 
Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно матеріалів справи, відповідач понесла судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача в суді здійснювало адвокатське об`єднання «Радник».
Відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги № 09/10/18-1 від 09.10.218 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Радник», останнім надається правова допомога на всіх стадіях судового процесу (а.с.44-46, том 2).
Зокрема, адвокатським об`єднанням «Радник» було надано наступний обсяг правничої допомоги: складання відзиву на апеляційну скаргу, складання заяв з процесуальних питань (клопотання про врахування правових позицій та заява про розподіл судових витрат), ознайомлення з суттю правових питань, аналіз судової практики, надання ОСОБА_1 розгорнутої консультації. 
Згідно з розрахунком вартості адвокатського гонорару у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та актом приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2019 року, адвокатським об`єднанням надано адвокатські послуги відповідачу, а останньою здійснено оплату послуг на загальну суму 1 800,00 грн (а.с.97-100, том 2).
Отже, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені нею при розгляді справи в апеляційному суді судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «Радник» за Договором про надання професійної правничої допомоги № 09/10/18-1 від 09 жовтня 2018 року, в розмірі 1 800,00 грн.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем в зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» – залишити без задоволення. 
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 липня 2019 року – залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд, 1Д, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 800,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова