ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

29 січня 2020 року 
Київ
справа №804/8807/15
адміністративне провадження №К/9901/27257/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року (суддя Ніколайчук С.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року (колегія у складі суддів: Юхименка О.В., Кругового О.О., Нагорної Л.М.) у справі № 804/8807/15 за позовом Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» (далі - позивач, Підприємство) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - відповідач або податковий орган), в якому просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу, якою податковий орган повідомляє керівника Філії «Карпативибухпром» Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» про суму податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями з податку на прибуток. 
В обґрунтування позову позивач зазначає, що податковий орган прийняв податкову вимогу з порушенням вимог чинного законодавства, враховуючи, що позивач, як головне підприємство, у складі якого знаходиться філія «Карпативибухпром», є платником консолідованого податку на прибуток та являється відповідальним за своєчасне та повне внесення сум податку до бюджету за місцезнаходженням відокремлених підрозділів, а отже оскаржувана вимога повинна була направитись на юридичну адресу Державного підприємства «Науково-виробниче обєднання «Павлоградський хімічний завод» - платнику консолідованого податку. Позивачем відповідно до додатку (рядок 13.3 та 13.4) до податкової декларації з податку на прибуток вже сплачено авансові внески з податку на прибуток підприємства при виплаті дивідендів відповідно до п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України..
Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 18 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року, позовні вимоги задовольнив.
Визнав протиправною та скасував податкову вимогу від 13 березня 2015 року №2134-25 на загальну суму 36   502, 50 грн.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідальність за несвоєчасне та неповне внесення сум податку до бюджету за місцезнаходженням відокремлених підрозділів несе платник податку, у складі якого перебувають такі відокремлені підрозділи.
Не погодившись з рішенням судів першої та апеляційної інстанції, податковий орган подав касаційну скаргу, в який зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанції здійснені з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В запереченні на касаційну скаргу позивач зазначає, що в повному обсязі не визнає вимоги касаційної скарги, вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 лютого 2014 року Державним підприємством «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» засобами електронного зав`язку подано розрахунок податкових зобов`язань про сплату консолідованого податку на прибуток за 2014 рік (№ 9081222179), в якій задекларовано податок на прибуток відокремленого підрозділу в сумі 32 869,00 грн, та авансовий внесок з податку на прибуток при виплаті дивідендів в сумі 41 725,00 грн.      
13 березня 2015 року податковим органом сформовано та направлено на адресу філії «Карпативибухпром» Державного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Павлоградський хімічний завод» податкову вимогу № 2134-25 про сплату суми податкового боргу з податку на прибуток у розмірі 36 502,62 грн.       
Згідно з пунктом 15.1. статті 15 Податкового Кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) платниками податків визнаються юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пункту 152.4. статті 152 Податкового Кодексу України платник податку, який має у своєму складі відокремлені підрозділи, розташовані на території іншої, ніж такий платник податку, територіальної громади може прийняти рішення щодо сплати консолідованого податку та сплачувати податок до бюджетів територіальних громад за місцезнаходженням таких відокремлених підрозділів, а також до бюджету територіальної громади за своїм місцезнаходженням, визначений згідно з нормами цього розділу та зменшений на суму податку, сплаченого до бюджетів територіальних громад за місцезнаходженням відокремлених підрозділів.
Відповідальність за своєчасне та повне внесення сум податку до бюджету територіальної громади за місцезнаходженням відокремлених підрозділів несе платник податку, у складі якого знаходяться такі відокремлені підрозділи.
При цьому, приписами пункту 152.4. статті 152 Податкового Кодексу України  встановлено, що зміна порядку сплати податку протягом звітного року не дозволяється. При цьому відокремлені підрозділи подають контролюючому органу за своїм місцезнаходженням розрахунок податкових зобов`язань щодо сплати консолідованого податку, форма якого встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, виходячи з положень цього пункту. Рішення про сплату консолідованого податку поширюється також на відокремлені підрозділи, створені таким платником податку протягом будь-якого часу після такого повідомлення.
Як встановлено пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Порядок направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків (який діяв на момент спірних правовідносин) затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 576 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за № 1840/24372.
Судами попередніх інстанцій не досліджено порядок формування та надіслання податкових вимог встановлений вищезазначеним Порядком. Не встановлено наявність боргу в інтегрованій картці платника податків, та механізм формування податкової вимоги. 
Не досліджувались повноваження податкового органу щодо надіслання  податкової вимоги платнику податку, який не знаходиться на обліку податкового органу.
Крім того, суд першої інстанції встановив, що у філії «Карпативибухпром» наявна переплата з податку на прибуток, при цьому відповідний розрахунок податкових зобов`язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014 рік в матеріалах справи відсутній. Також в матеріалах справи відсутня податкова декларація з податку на прибуток Підприємства. Наявність в матеріалах справи лише додатків до декларації не дає можливості перевірити твердження Підприємства про переплату з податку на прибуток.
За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу податкового органу, вважає висновки суду першої та апеляційної інстанцій про протиправність дій податкового органу передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.
Як встановлено частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
За правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задовольнити частково.
2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі № 804/8807/15  скасувати, справу направити на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. 
           3.    Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду