ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 січня 2020 року
м. Харків

справа № 619/2827/16-ц
провадження № 22-ц/818/226/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря – Огар І.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шумейко Катерина Вікторівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року в складі судді Калмикової Л.К.,

у с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі – МВДВС) ОСОБА_2 та просила визнати дії державного виконавця неправомірними, зобов`язавши її провести перерахунок боргу по аліментам за період з серпня 2016 року по червень 2019 року за виконавчим провадженням № 55997906.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у МВДВС перебуває виконавче провадження щодо стягнення з неї аліментів на малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітної плати щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна, батьків, вихователів, прийомних батьків або державного дитячого закладу, починаючи з 11 серпня 2016 року та до повноліття. Старший державний виконавець МВДВС Шумейко К.В. здійснила розрахунок заборгованості по аліментам, який заявник вважає неправомірним, оскільки він був проведений не на підставі її доходів, а на підставі середньої заробітної плати по регіону, згідно з даними Харківського обласного управління статистики, що суперечить рішенню Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син – ОСОБА_4 . Після народження сина вона стала отримувати допомогу після народження дитини на картку банку. Однак використовувати дані кошти не має можливості, оскільки державним виконавцем було накладено арешт на картку.

15 серпня 2019 року старший державний виконавець МВДВС Шумейко К.В. подала заперечення на скаргу, в яких просила в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити.

Заперечення мотивовані тим, що на виконанні у МВДВС перебуває виконавче провадження № 55997906 за виконавчим листом № 619/2827/16-ц, виданим Дергачівським районним судом Харківської області 25 жовтня 2016 року про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітної плати щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна, батьків, вихователів, прийомних батьків або державного дитячого закладу, починаючи з 11 серпня 2016 року та до повноліття дитини. 16 березня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Боржникові неодноразово направлялися виклики, на які вона не реагувала, до виконавчої служби не з`являлась, про причини неявки не повідомляла. У зв`язку з тим, що боржник аліменти не сплачувала, утворилася заборгованість, яка станом на 01 січня 2019 року становить 48 193 грн 75 коп. 09 січня 2019 року винесено постанову про арешт коштів № 55997906 з підстав, передбачених статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження». В липні 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява на видачу розрахунку щодо аліментів за весь період. Заяви про здійснення перерахунку аліментів відповідно до доходу боржника не надходило. Крім того, заявниця не надала доказів про одержання допомоги у зв`язку з народженням дитини.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії старшого державного виконавця МВДВС Шумейко К.В. по складенню розрахунку по аліментам є правомірними та узгоджуються з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 26 серпня 2017 року вона отримує дохід від держави у зв`язку з народженням дитини. Однак старшим державним виконавцем МВДВС Шумейко К.В. здійснено розрахунок заборгованості по аліментам не на підставі її доходів, а на підставі середньої заробітної плати по регіону, згідно з даними Харківського обласного управління статистики. На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні скарги.

29 листопада 2019 року старший державний виконавець МВДВС Шумейко К.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.

Відзив мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, постановленною з дотримання норм процесуального та матеріального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 

Відповідно до статті 129 - 1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404 - VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404 – VIII) виконавче провадження – це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 та частиною восьмою статті 19 Закону 1404 – VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404 – VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

 
Cтаттею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Матеріали справи свідчать, що на виконанні у МВДВС перебуває виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітної плати щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна, батьків, вихователів, прийомних батьків або державного дитячого закладу, починаючи з 11 серпня 2016 року та до повноліття.

16 березня 2018 року старшим державним виконавцем МВДВС Шумейко К.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 55997906 та направлено виклик ОСОБА_1 про явку до МВДВС на 27 березня 2018 року. 

У виклику зазначено, що ОСОБА_1 зобов`язана надати достовірні відомості про: доходи та місце роботи; кошти у гривнях та іноземній валюті (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках банків та інших фінансових установах; рахунки в цінних паперах в установах, що знаходяться на території України та за межами; майно, що перебуває у власності з наданням підтверджуючих документів про відповідне право; майнові права, на які може бути звернуто стягнення, в тому числі щодо застави / іпотеки.

Боржник аліменти не сплачувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01 січня 2019 року складає суму в розмірі 48 193 грн 75 коп. 

09 січня 2019 року старшим державним виконавцем МВДВС Шумейко К.В. винесена постанова про арешт коштів № 55997906, з підстав, передбачених статтею 56 Закону № 1404 – VIII.

Із відповідей вбачається, що ОСОБА_2 не є клієнтом АТ «Райффайзен Банк Аваль»; залишок коштів на рахунку заявника в АТ «ПУМБ» складає суму в розмірі 0, 00 грн; інформація про наявність рахунків у АТ «ТАСКОМБАНК», ПАТ «Ідея Банк» відсутня; на рахунках АТ КБ «ПриватБанк» недостатньо коштів для виконання постанови про накладення арешту на кошти боржника (а. с. 27 - 36). 

22 березня 2019 року та 10 серпня 2019 року виконавцем направлені вимоги до АТ КБ «ПриватБанк» про надання інформації про стан рахунку, із зазначенням відповідних реквізитів та залишок коштів на рахунку, номер рахунку, рух коштів на рахунках, а також інформації щодо договорів про зберігання цінностей або надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа ОСОБА_1 .

Державним виконавцем здійснювалися запити до Пенсійного фонду України про одержання доходів боржником. Згідно з відповідями на вказані запити, інформації щодо боржника не знайдено.

Згідно з статтею 71 Закону № 1404 – VIII виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Відповідно до частини другої статті 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно з розрахунком боргу по аліментам, складеним старшим державним виконавцем МВДВС Шумейко К.В., станом на 01 липня 2019 року боржник повинен сплатити 60 557 грн. 

З урахуванням наданих ОСОБА_1 відомостей про її дохід за 6 місяців 2018 року старшим державним виконавцем МВДВС Шумейко К.В. зроблено інший розрахунок, згідно з яким станом на 01 січня 2019 року борг по аліментам складає суму в розмірі 48 193 грн 75 коп.

Інших доказів щодо неврахування доходу боржника під час складання державним виконавцем розрахунку по аліментах матеріали справи не містять. Не надано таких доказів ОСОБА_1 і в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 447 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року –залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.

Головуючий – А.В. Котелевець 

Судді – Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова