ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2840/20 Справа № 177/1880/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді – Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання – Чубіна А.В.

сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Фермерське господарство «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року про відмову у відкриття провадження, винесену суддею Строговою Г.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ФГ «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС» заборгованість по орендній платі 617580,89 грн., 3 % річних – 156038,64 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання  107567,61 грн., штраф за неповернення майна – 388845,99 грн., відповідальність згідно ч.2 ст. 785 ЦК України 53702,68 грн., всього 1323685,81 грн.
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС» про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання щодо договору оренди обладнання.
Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з винесеним судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
При цьому, скаржник зазначає, що позов від подав до суду 22 листопада 2019 року вже не будучи фізичною особою підприємцем, оскільки 12 листопада 2019 року він припинив свою господарську діяльність як підприємця про, що було відомо суду, у зв`язку із чим виниклий між сторонами спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а не в порядку господарського судочинства, як вирішив суд першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив її задовольнити, думку представника відповідача адвоката Шелудька А.О., який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги позивача, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у відкритті провадження, керувався нормами статті 186 ЦПК України, статей 2, 4, 20 ГПК України й виходив з того, що на момент укладення договору оренди обладнання від 18.11.2008, сторонами якого є фізична особа – підприємець ОСОБА_1 та Фермерське господарство «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС», ОСОБА_1 перебував у статусі фізичної особи-підприємця, вказаний договір пов`язаний зі здійсненням ним підприємницької діяльності, у вказаному статусі ним надсилалася вимога відповідачу19.08.2019, тобто спір по справі виникає з господарських відносин, а припинення ОСОБА_1 на момент подання позову до суду діяльності як ФОП, не змінює його статус як сторони договору оренди та навіть після припинення ним статусу ФОП, його вимоги, які випливають з господарського договору та пред`явлені до юридичної особи, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06. 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі,у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.
Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.
Статтею 187 ЦПК України передбачено, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК.
Відповідно до ч.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів, щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст.19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (ст.ст.26-30 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Так з детальної інформації про фізичну особу, доданої скаржником до позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 дійсно з 10.08.1998 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак як ФОП 25.07.2011 був знятий з обліку у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності, в подальшому 26.05.2016 знову зареєструвався як ФОП, повторне припинення діяльності ОСОБА_1 як ФОП відбулося 12.11.2019 (а.с.8).
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у відкритті провадження з підстав підсудності цієї справи господарському суду дійшов невірного висновку, що припинення ОСОБА_1 на момент подання позову до суду діяльності як ФОП, не змінює його статус як сторони договору оренди та навіть після припинення ним статусу ФОП, його вимоги випливають з господарського договору, оскільки пред`явлені до юридичної особи, тому підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Отже, як встановлено апеляційний переглядом, позов подано позивачем фізичною особою ОСОБА_1 , який 12 листопада 2019 року припинив свою підприємницьку діяльність, а отже з цього часу він не є фізичною особою-підприємцем, тому посилання суду на ст.20 ГПК України, як на підставу визначення юрисдикції - господарського суду, колегія суддів вважає невірним, оскільки висновок суду суперечить нормам цієї статті, де зокрема встановлено, що господарські суди не розглядають правочини, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про не підвідомчість спору цивільній юрисдикції не ґрунтується на нормах процесуального права, якого суд дійшов з помилковим застосуванням положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, що, в свою чергу, є підставою для скасування ухвали, з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження та продовження розгляду справи.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.3,4, 382, 383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року скасувати та направити матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фермерського господарства «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС» про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання щодо договору оренди обладнання до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття проводження. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2020 року.

Головуючий:
Судді: