УХВАЛА
 
24 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 343/1498/16-ц
провадження № 61-3805св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,              Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Новичківська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2017 року в складі колегії суддів Томин О. О., Мелінишин Г. П., Максюти І. О.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ          від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовомдо Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 та просила визнати недійсним і скасувати заповіт від 13 липня 2001 року, складений  ОСОБА_4 , та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння за адресою:         АДРЕСА_1 , видане на ім`я  ОСОБА_5 Долинською міською державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області 03 липня 2002 року.
 
Рішенням Долинського районного суду від 10 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. 
 
Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня          2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково, рішення Долинського районного суду від 10 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.
 
Визнано недійсним в 1/6 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом (серії АЕК №462371 ) від 03 липня 2002 року, видане державним нотаріусом Долинської міської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_5 , зареєстроване в реєстрі за №Д-800.
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
 
21 грудня 2017 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначене рішення. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Відповідно до частини другої статті 389ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування заповіту, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом з урахуванням її категорії та складності призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель    
  
                                                                                                                М. М. Русинчук