Справа № 159/3214/19 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/154/20  Категорія: 70 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
06 лютого 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,  

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2019 року,

                                         В С Т А Н О В И В :
13 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2019.
Вони являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дочка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, а син навчається на І-му курсі денного відділення Національного авіаційного університету (місто Київ) і також перебуває на її утриманні.
Посилаючись на те, що забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей вона самостійно не в змозі, просила стягнути з відповідача на її користь  аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання – у розмірі 3000 грн. щомісячно до закінчення навчання або до досягнення дитиною 23-річного віку.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з 13.06.2019 і до припинення навчання, тобто до 30 червня 2022, але не довше, як до досягнення сином двадцяти трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 768 грн. 40 коп. судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити це рішення в частині визначення розміру стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , зменшивши його до 1200 грн., та скасувати це рішення в частині стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 ..
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі та являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Сторони не можуть дійти згоди щодо утримання своїх дітей, у зв`язку із чим суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ту обставину, що вони всі проживають разом, але він одноособово несе витрати по сплаті житлово-комунальних послуг – відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначена обставина не впливає на необхідність сплати аліментів на утримання дітей і відповідач не позбавлений можливості стягнути з позивача частину тих витрат, які зобов`язана нести вона.
Також відповідач не обґрунтував необхідності зменшення на 300 грн. стягнутих судом першої інстанції аліментів на утримання неповнолітньої дочки та не довів належними, допустимими та достовірними доказами неможливість їх сплати у визначеному судом розмірі.
Також відповідачем не доведено, що повнолітній син Данило, який навчається не потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги.
Посилання відповідача на його не працевлаштування – не впливає на його обов`язок та можливість сплачувати аліменти, оскільки необхідність та його бажання офіційного працевлаштування не залежить ні від позивача, ні від його дітей. 
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано задовольнив позов частково.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених у судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст.268ч.5, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд  
                                            П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя 

Судді