Постанова
Іменем України
 
27 листопада 2019 року 
м. Київ
 
справа № 496/2685/13-ц
провадження № 61-29966св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М., 
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,
 
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», 
заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року у складі судді Трушиної О. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулось до суду із заявою, в якій просило замінити сторону виконавчого провадження, а саме: замінити стягувача з виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2013 року по справі № 496/2685/13-ц на ТОВ «Українська факторингова компанія», у зв'язку з переходом до ТОВ «Українська факторингова компанія» прав кредитора, відповідно до договору факторингу № 46 від 17 листопада 2016 року.
Вимоги мотивовані тим, що 19 листопада 2013 року Біляївським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» про стягнення заборгованості задоволено, в зустрічному позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова компанія «Кардіф», третя особа: ПАТ «УкрСиббанк» про визнання умов страхування недійсними та зобов'язання вчинити дії відмовлено. На користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11350752000 від 23 травня                  2008 року в рівних частинах з кожного, а саме: по 2 182,31 дол. США, що еквівалентно 17 443,20 грн. 19 квітня 2014 року апеляційним судом вказане рішення суду залишено без змін. У подальшому виконавчі листи відносно боржників були подані ПАТ «УкрСиббанк» до відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції для примусового виконання. 17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11350752000 від 23 травня                 2008 року укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». Оскільки на теперішній час ПАТ «УкрСиббанк» вже позбавлено можливості користуватися своїми правами в якості стягувача у виконавчому провадженні, кредитор у зобов'язанні змінився на нового - ТОВ «Українська факторингова компанія», якому перейшли всі права та обов'язки первісного кредитора, в тому числі право бути стороною виконавчого провадження, у зв'язку з чим ТОВ «Українська факторингова компанія» просило задовольнити вказану заяву.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року, заяву ТОВ «Українська факторингова компанія» про заміну сторони виконавчого провадження залишено без задоволення.
Залишаючи без задоволення заяву, суд виходив з відсутності відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів від 10 квітня 2014 року № 496/2685/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в рівних частинах у розмірі 17 617,63 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2017 року ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
04 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Українська факторингова компанія».
Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня                 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві                Петрову Є. В.
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що за змістом статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України 2004 року у разі вибуття кредитора у зобов`язанні на підставі відступлення права вимоги він замінюється правонаступником поза межами виконавчого провадження.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада                 2013 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто заборгованість по кредиту по договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11350752000 від 23 травня 2008 року в рівних частках з кожного по 2 182,31 дол. США, що еквівалентно 17 443,20 грн. та судовий збір в рівних частках з кожного по 1 74,43 грн.  
Ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2013 року залишено без змін.
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №44635969 за виконавчим листом №496/2685/13-ц, виданим 10 квітня 2014 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в рівних частинах у розмірі 17 617,63 грн.
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №44635917 за виконавчим листом №496/2685/13-ц, виданим 10 квітня 2014 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в рівних частинах у розмірі 17 617,63 грн.
10 березня 2015 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції закінчено виконавчі провадження ВП №44635969 та ВП №44635917 за виконавчими листами № 496/2685/13-ц, виданими 10 квітня 2014 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в рівних частинах у розмірі 17 617,63 грн., у зв'язку з його повним виконанням на користь стягувача ПАТ «УкрСиббанк».
17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11350752000 від 23 травня 2008 року укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».
Виконавчі провадження ВП №44635969 та ВП №44635917 за виконавчими листами № 496/2685/13-ц, виданими 10 квітня 2014 року Біляївським районним судом Одеської області закінчені у зв`язку з його повним виконанням на користь стягувача ПАТ «УкрСиббанк». 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.
У виконавчому провадженні можуть брати участь кілька стягувачів. Кожен з них щодо іншої сторони має право брати участь у виконавчому провадженні самостійно або доручити участь у виконавчому провадженні одному із співучасників.
У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦК України 2004 року та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних ухвал) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження з посиланням на відсутність виконавчого провадження є помилковим, оскільки заміна сторони можлива і після закриття виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження»,.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною четвертою статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити касаційну скаргу, змінивши оскаржені судові рішення виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів  Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задовольнити частково.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2017 року змінити виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                               В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                                             А. А. Калараш
 
                                                                                                                       С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                                       Є. В. Петров
 
                                                                                                                       С. П. Штелик