СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2020 р.                                                              Справа № 905/719/19  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Пуль О.А. 
за участю секретаря судового засідання  Гончарова О.В.
за участю представників сторін:
позивача - Луговой В.В., довіреність  від 18.12.2019;
відповідача - Кравченко Ю.С., ордер від 03.02.2020 № ДН085360;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", м. Краматорськ  (вх. №3818 Д/2-5)
на рішення  господарського суду Донецької області    від 29.08.2019 у справі  №905/719/19  (суддя Зекунов Е.В., повний текст рішення складено та підписано 30.08.2019)
за позовом  Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації, м. Краматорськ
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго", м. Краматорськ
про  стягнення 798 628,29 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні    2019 року     Публічне акціонерне товариство "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" про стягнення суми пені - 484 923,70 грн., суми 3% річних - 92 628,72 грн., суми інфляційних - 221 075,87 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги порушенням відповідачем обов`язків  щодо своєчасної оплати послуг за договором розподілу природного газу №06-11Т від 01.01.2016.
Рішенням господарського суду Донецької області    від 29.08.2019 у справі №905/719/19 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго" про стягнення суми пені - 484923,70 грн, суми 3% річних - 92628,72 грн, суми інфляційних - 221075,87 грн.    відмовлено повністю.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з наступного:
-  позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача станом на грудень 2018 року суми заборгованості з розподілу природного газу у розмірі 2273632,96 грн., що позивач підтверджує Актом звірки взаєморозрахунків з січня по грудень від 05.02.2019. Разом з тим, вказаний Акт підписаний лише головним бухгалтером Краматорського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", доказів надсилання  Акту відповідачу матеріали позовної заяви не містять;
- позивачем за послуги розподілу природного газу за період з жовтня по грудень 2018 року нараховано 5 986 221,62 грн. Відповідачем за цей же період сплачено 7258319,16 грн., отже акти прийому-передачі відповідачем сплачені в повному обсязі без прострочення;
- матеріалами справи підтверджується здійснення  відповідачем в повному обсязі і без прострочення оплати вартості  всього об`єму природного газу, розподіленого позивачем за договором розподілу природного газу №06-11Т від 01.01.2016 протягом спірного періоду - з жовтня по грудень 2018 року відповідно до підписаних сторонами актів приймання-передачі від 31.10.2018, від 30.11.2018  та від 31.12.2018.   
- позивачем не надано доказів виконання ним обов`язку, передбаченого п. 6.4.Договору з виставлення відповідачу рахунків на оплату послуг, з яким пов`язано настання строку  оплати,   а тому  строк оплати за спірними зобов`язаннями не настав, що свідчить про відсутність порушення відповідачем грошових зобов`язань, й відповідно, відсутність підстав для  нарахування спірних суми пені, 3% річних та інфляційних.
  Позивач   із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився,    звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій,    посилаючись на неповне з`ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права,   просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні    вимоги задовольнити повністю.
Зокрема  скаржник зазначає про неврахування судом листа ТОВ «Краматорськтеплоенерго» від 04.04.2019 № 07/604, в якому самим відповідачем визнано наявність заборгованості перед позивачем станом на 31.12.2018   в сумі  2 273632,96 грн., виявленої під час проведеної  між сторонами  звірки розрахунків кредиторської заборгованості. При цьому, апелянт вважає, що господарський суд першої інстанції неправомірно відхилив зазначений лист як доказ, пославшись на те, що зі змісту цього листа неможливо ідентифікувати, якого договору та яких послуг стосується зазначена заборгованість, оскільки між сторонами не укладалось інших договорів, крім договору розподілу природного газу №06-11Т від 01.01.2016 і інших послуг, ніж за цим Договором позивачем  відповідачеві не надавалося.
Також скаржник зазначає про безпідставність доводу суду щодо відсутності доказів виставлення  позивачем відповідачеві рахунків на оплату, як необхідної умови настання строку оплати, оскільки відповідно до змін, внесених в Типовий договір  розподілу природного газу постановою НКРЕКП від 11.08.2016  №1418, яка набрала чинності з 29.11.2016  визначено, що остаточний розрахунок  за надані у звітному  місяці  послуги проводиться споживачем до десятого місяця, наступного за звітним, відповідно до акту приймання-передачі  наданих послуг та з урахуванням  раніше перерахованих коштів. Позивач стверджує, що ним у спірному періоду  щомісячно надавалися відповідачу разом з актами приймання-передачі послуг рахунки на сплату заборгованості за Договором.
Також скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції не з`ясував, за який період утворилася спірна заборгованість за Договором, що призвело до прийняття неправильного по суті рішення.
    Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 поновлено Публічному    акціонерному товариству "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області    від 29.08.2019 у справі №905/719/19, відкрито за цією скаргою  апеляційне провадження та призначено розгляд скарги на  17.02.2020. Встановлено учасникам справи строк до  05.02.2020  для подання заяв, клопотань, тощо. 
05.02.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, зокрема, про безпідставність посилання позивача щодо неприйняття судом  в якості належного  та допустимого доказу листа ТОВ «Краматорськтеплоенерго» від 04.04.2019 № 07/604, в якому відповідачем зазначено про наявність заборгованості перед позивачем станом на 31.12.2018  в сумі  2 273632,96 грн., виявленої під час проведеної  між сторонами  звірки розрахунків кредиторської заборгованості, оскільки цей лист носить лише інформаційний характер  про  бухгалтерський стан розрахунків між позивачем та відповідачем  станом на 31.12.2018  та  не містить відомостей щодо того, за яким договором  та за який період виникла заборгованість і яких послуг вона стосується.
Відповідач зазначає, що Акт звірки розрахунків, на який посилається позивач також не є таким доказом, оскільки не є первинним чи зведеним бухгалтерським документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють  бухгалтерський облік операцій та сам по собі, за відсутності підтвердження відображеної в ньому інформації первинними документами, не є доказом здійснення будь-яких господарських операцій. Позивачем не виконані вимоги ухвал суду першої інстанції від 05.06.2019 та 19.06.2019 щодо надання первинних документів  щодо господарських операцій з  розподілу природного газу протягом з січня по грудень 2018 року .
Крім цього, відповідач зазначив про правомірність висновку суду першої інстанції щодо ненастання строку оплати за Договором  через невиконання позивачем  обов`язку з виставлення рахунків на оплату наданих послуг та про здійснення відповідачем в повному обсязі без прострочення оплати розподіленого позивачем протягом спірного періоду з  жовтня по грудень 2018 року природного газу вартістю  5 986221,62 грн. відповідно до підписаних сторонами актів приймання -передачі наданих послуг, що підтверджується матеріалами справи  та не заперечується самим позивачем.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав  апеляційну скаргу.
Представник відповідача в  судовому засіданні просив  апеляційну скаргу  залишити без задоволення , а оскаржуване рішення - без змін.
Крім того, до початку розгляду справи по суті, представник позивача звернувся до суду апеляційної інстанції з усним клопотанням про долучення до матеріалів справи відповіді позивача на відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду позивачу не було встановлено строк для подання такої відповіді. 
З приводу заявленої вимоги суд апеляційної інстанції зазначає, що процесуальна можливість надання стороною відповіді на відзив встановлена ст. 166 ГПК України, якою визначено, що у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. 
Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Статтею 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 (п. 5) позивачу було встановлено строк для подання  до Східного апеляційного господарського суду та іншій стороні відповіді  на відзив, а саме,  у строк не пізніше ніж три дні з дня отримання відзиву на апеляційну скаргу.  
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем на адресу позивача направлено 03.02.2020, про що свідчить доданий до відзиву чек ДП «Укрпошти». В той же час, ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації не надано до суду доказів, які підтверджують, що дата отримання відзиву на апеляційну скаргу унеможливило подання позивачем відповіді у строк, встановлений ухвалою суду від 20.01.2020,  та інакше, ніж у день судового засідання 17.02.2020. Крім того, ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в порядку ст. 119 ГПК України  до суду апеляційної інстанції із клопотанням про продовження процесуального строку, встановленого судом для подання відповіді на відзив не звертався.
В судовому засіданні 20.02.2020 судом роз`яснено позивачу право на подання відповіді на відзив через відділ документального забезпечення, однак, позивач таким правом не скористався,  відповідь на відзив відповідача до суду  надано не було.   
Крім того, після з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, апелянт заявив клопотання  про  долучення судом апеляційної інстанції документальних доказів в обґрунтування позову, що не були надані до суду першої інстанції, та якими підтверджується заборгованість відповідача, на яку позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розглянувши вказане клопотання представника позивача колегія суддів зазначає наступне. 
В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях  13,  14 ГПК України, а також приписах  статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. 
Так, за частиною 2 вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 вказаної статті). 
  Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.
У свою чергу  статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
  Системний аналіз статей  80,  269 ГПК України  свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).
Правова позиція з цього питання викладена Верховним судом в постанові №916/3130/17 від 06.02.2019.
Документи, які апелянт просить дослідити в суді апеляційної інстанції та долучити до матеріалів справи, по суті, є новими доказами  у справі, якими позивач обґрунтовує вимоги позовної заяви та якими підтверджує заборгованість  відповідача, на яку позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, вказані документи не були предметом розгляду у суді  першої інстанції та їм не надавалась відповідна правова оцінка. В той же час, матеріали справи свідчать, що ухвалами суду першої інстанції  від 22.04.2019, від 05.06.2019 та від 19.06.2019 позивачу було запропоновано надати суду документальні докази на підтвердження існування у відповідача  заборгованості перед позивачем задля перевірки судом правомірності заявленої до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивача не було позбавлено процесуального права надання доказів, що підтверджують вимоги позовної заяви. 
Разом з тим, позивач жодними доводами не обґрунтував та не підтвердив обставини, що унеможливили подання таких доказів в обґрунтування позову  до суду першої інстанції, а також не зазначив причин, що об`єктивно не залежали від позивача та які заважили останньому надати такі докази під час розгляду справи судом першої інстанції. 
У зв`язку з цим, колегія суддів констатує про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про долучення судом апеляційної інстанції документальних доказів в обґрунтування позову, що не були надані до суду першої інстанції. 
Також, після з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, апелянт заявив клопотання  про  надання  додаткового часу для подання додаткових доказів, а саме, первинних документів, що підтверджують заборгованість відповідача та листів, в яких відповідач підтверджує свою заборгованість. 
Статтею 113 ГПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом. 
Статтею  169 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. 
Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. 
Також, відповідно до ч. 5 ст. 119 ГПК України, одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Статтею 118 ГПК України  встановлено наслідки пропуску процесуальних строків та зазначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного строку. 
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від  20.01.2020 встановлено  учасникам справи строк до  05.02.2020  для подання заяв, клопотань, тощо. 
Проте, апелянт, у встановлений судом апеляційної інстанції строк, не звертався до суду із клопотанням про долучення до справи додаткових доказів, а також не надавав клопотання про продовження процесуального строку та надання йому додаткового часу для подання додаткових доказів по справі. 
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про надання  додаткового часу для подання додаткових доказів по справі та залишає вказане клопотання  без розгляду. 
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін,  з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (від імені якого виступало Краматорське управління по газопостачанню та газифікації, оператор ГРМ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (Споживач) укладений типовий договір розподілу природного газу №06-11Т (далі - договір).
Відповідно до п.2.1 за цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені Договором.
Відповідно до п.3.1 договору санкціонований відбір природного газу з розподільної системи здійснюється споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим Договором.    
    Згідно з п.6.1 договору Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, а саме 352,80 грн. та ПДВ 70,56грн. Разом до сплати 423,36 грн. за 1000 м. куб. що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.
Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п.6.3 договору).
Оплата вартості послуг з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ (п.6.4 договору).
Надання Оператором ГРМ  послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаними між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п.6.6 договору).
У разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.8.2 договору).
Відповідно до п.12.1 договір укладається на невизначений строк.
Пунктом 12.2. договору  №06-11Т від 01.01.2016 сторони встановили,  якщо в установленому порядку Регулятором будуть внесені зміни до редакції Типового договору розподілу природного газу, Оператор  ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків, для яких цим договором встановлений інший термін  та /або порядок повідомлення про внесення змін. 
У разі незгоди Споживача зі змінами, він має право розірвати цей договір шляхом надсилання письмового повідомлення Оператору ГРМ протягом десяти календарних днів з дня, коли він дізнався чи міг дізнатись про внесення до цього договору зміни. Не розірвання цього договору у вказаний строк та продовження споживання природного газу свідчить про згоду Споживача з внесеними до цього договору змінами. 
Постановою НКРЕКП від 11.08.2016 р. № 1418, яка набрала чинності 29.11.2016, до Типового договору розподілу природного газу було внесено зміни. 
За поясненнями позивача, наданими в судовому засіданні апеляційної інстанції, на виконання п. 12.2. договору, інформація щодо внесення змін до Типового договору розподілу природного газу згідно постанови  НКРЕКП № 1418 від 11.08.2016 (набрала чинності з 29.11.2016) була своєчасно розміщена на офіційному сайті ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз". Відповідач проти вказаних обставин не заперечував. Докази звернення до позивача із заявою про розірвання договору з боку відповідача матеріали справи не містять, а тому договір №06-11Т від 01.01.2016 є таким, що укладений та підлягає виконанню сторонами. 
Відповідно до змін, внесених в Типовий договір  розподілу природного газу постановою НКРЕКП № 1418 від 11.08.2016, пункт 6.4. договору викладено в наступній редакції: 
Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Звертаючись до господарського суду, позивач зазначав, що відповідачем неналежним чином виконувались обов`язки щодо оплати послуг за Договором№06-11Т від 01.01.2016,  внаслідок чого станом на грудень 2018 року у відповідача утворилась прострочена заборгованість  в розмірі  2  273 632,96 грн., розмір якої позивач підтверджував доданими до позову:            типовим договором розподілу природного газу №06-11Т від 01.01.2016; актом звірки розрахунків від 05.02.2019, актом приймання-передачі від 31.10.2018 на суму  1 045 009,56 грн. та рахунком - фактурою № 5632 від 31.10.2018  на суму 1 045 009,56 грн.; актом приймання-передачі від 30.11.2018 на суму  2 571 086,02 грн. та рахунком -фактурою № 6374 від 30.11.2018  на суму 2 571 086,02 грн.;  актом приймання-передачі послуг від 31.12.2018 на суму 2  370  126,04 грн. та  рахунком-фактурою № 7237 від 31.12.2018  на суму 2  370  126,04 грн. Також позивачем в позовній заяві здійснено розрахунок основної суми заборгованості, в якому заборгованість по Товариству з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго") станом на 06.12.2018р. визначено в сумі 2594329,73 грн.  та станом на 01.10.2018р. в сумі 3545730,50 грн. 
За прострочення відповідачем зазначеного  грошового зобов`язання позивач  нарахував до стягнення на підставі п. 8.2. Договору пеню в сумі 484 923,70 грн., та на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 92 628,72 грн. та 221 075,87 інфляційних втрат,  які  позивач просив стягнути з відповідача. 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду від 22.04.2019 позовну заяву було залишено без руху на підставі ч.1 ст.174 ГПК України у зв`язку з тим, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 ГПК України.
Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову у справі є стягнення суми пені - 484923,70 грн, яка нарахована за період з 03.07.2018р. по 01.01.2019р.; суми 3% річних - 92628,72 грн, які нараховані за період з 01.01.2018р. по 01.01.2019р.; суми інфляційних - 221075,87 грн, які нараховані за період з 01.01.2018р. по 04.01.2018р.
Відтак, в обґрунтування розрахунків пені, суми 3% річних, суми інфляційних позивачем має бути представлено: докази виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати послуг за договором за весь період здійснення нарахувань; докази повного або часткового виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг саме у визначені позивачем дати за весь період здійснення нарахувань.
Також суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві зазначено, що станом на грудень 2018 року утворилась сума заборгованості у розмірі 2273632,96 грн, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 05.02.2019р. та розрахунками суми основного боргу. При цьому, документів на підтвердження надання послуг за типовим договором розподілу природного газу №06-11Т від 01.01.2016, внаслідок чого було сформовано сальдо (яке зазначено у розрахунках суми заборгованості по Товариству з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго") станом на 06.12.2018р. в сумі 2594329,73 грн. та станом на 01.10.2018р. в сумі 3545730,50 грн. матеріали позову не містять. Не підтверджено позивачем і формування (зміну) заборгованості відповідача, яка відображена у розрахунках втрат від інфляції, 3% річних та пені.
В той же час, представлений позивачем акт звірки взаєморозрахунків (дебіторська і кредиторська заборгованість з січня по грудень 2018 року) станом на 05.02.2019 відображає:
-надання послуг за договором №06-11Т від 01.01.2016р. згідно з актами: від 31.01.2018р. на суму 2088944,24 грн, від 28.02.2018р. на суму 2504739,23 грн, від 31.03.2018р. на суму 2467225,54 грн, від 30.04.2018р. на суму 351578,52 грн, від 31.10.2018р. на суму 1045009,56 грн, від 30.11.2018р. на суму 2571086,02 грн, від 31.12.2018р. на суму 2370126,04 грн.
- здійснення відповідачем оплат за період з січня по грудень 2018 року.
Проте, суд першої інстанції повідомив позивачу, що первинних документів на підтвердження визначених у акті звірки відомостей у повному обсязі не надано (актів прийому-передачі послуг з розподілу природного газу; доказів на підтвердження здійснених саме у визначені позивачем дати оплат тощо).
У зв`язку з цим, Публічному акціонерному товариству "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації  було надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються.
    02.05.2019 ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації до  суду першої інстанції надано заяву про виправлення недоліків, до якої позивачем надано: 
- довідку про стан розрахунків, в якій зазначено про наступне: кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018 з ПАТ «Донецькоблгаз» Краматорське УГГ складала 2273632,96 грн. на користь ПАТ «Донецькоблгаз» Краматорське УГГ. Довідка підписана керівниками позивача та відповідача та скріплена печатками підприємств;
- банківську виписку стосовно оплат по договору №06-11Т від 01.01.2016 ТОВ «Краматорськтеплоенерго»;
-накази про призначення бухгалтера від 13.06.2006 та від 14.09.2015;
- довіреність на представника ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» Кравченко В.О.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.06.2019 відкладено підготовче засідання по справі та зобов`язано  позивача надати суду (за наявності):
-рахунки на оплату послуг по Договору №06-11Т від 01.01.2016 виставлені ТОВ "Краматорськтеплоенерго" за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 та  докази їх направлення (передачі) відповідачу.
-акти прийому-передачі послуг з розподілу природного газу за період з січня 2018 по грудень 2018; 
-докази на підтвердження здійснених ТОВ "Краматорськтеплоенерго" оплат у дати, визначені позивачем в акті звірки розрахунків від 05.02.2019.
  Також, судом зобов`язано відповідача надати суду пояснення та (за наявності) докази, що підтверджують факт отримання рахунків на оплату по Договору №06-11Т від 01.01.2016 за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 та проведених розрахунків з Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" в особі Краматорського управління по газопостачанню та газифікації у спірний період.
Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві зазначено, що станом на грудень 2018 року утворилась сума заборгованості у розмірі 2 273 632,96 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 05.02.2019 та розрахунками суми основного боргу. В той же час, документів,  на підтвердження надання послуг за типовим договором розподілу природного газу №06-11Т від 01.01.2016, внаслідок чого було сформовано сальдо (яке зазначено у розрахунках суми заборгованості по Товариству з обмеженою відповідальністю "Краматорськтеплоенерго") станом на 06.12.2018 в сумі 2594329,73 грн та станом на 01.10.2018 в сумі 3545730,50 грн. матеріали позову не містять. Не підтверджено позивачем і формування (зміну) заборгованості відповідача, яка відображена у розрахунках втрат від інфляції, 3% річних та пені.
Крім того, судом зазначено, що представлений позивачем акт звірки взаєморозрахунків (дебіторська і кредиторська заборгованість з січня по грудень 2018 року) станом на 05.02.2019 відображає:
- надання послуг за договором №06-11Т від 01.01.2016р. згідно з актами: від 31.01.2018р. на суму 2088944,24 грн, від 28.02.2018 на суму 2504739,23 грн, від 31.03.2018 на суму 2467225,54 грн, від 30.04.2018 на суму 351578,52 грн, від 31.10.2018 на суму 1045009,56 грн, від 30.11.2018 на суму 2571086,02 грн, від 31.12.2018 на суму 2370126,04 грн.
- здійснення відповідачем оплат за період з січня по грудень 2018 року.
Проте, як зазначив суд першої інстанції, первинних документів, на підтвердження визначених у акті звірки відомостей у повному обсязі не надано (актів прийому-передачі послуг з розподілу природного газу за період з січня 2018 по грудень 2018; доказів на підтвердження здійснених саме у визначені позивачем (в акті звірки) дати оплат, тощо).
18.06.2019 позивач до суду першої інстанції надав  заяву в якій повідомив, що рахунки на оплату послуг по договору №06-11Т  від 01.01.2016  виставлені ТОВ "Краматорськтеплоенерго"  за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 та акти прийому-передачі послуг з розподілу природного газу за період з січня 2018 по грудень 2018 були долучені до матеріалів позовної заяви, що підтверджується  описом поштового відправлення від 16.04.2019, копію якого позивачем додано до вказаної заяви. Стосовно доказів на підтвердження здійснених ТОВ "Краматорськтеплоенерго"  оплат у дати, визначені позивачем в Акті звірки розрахунків від 05.02.2019, позивач повідомляв суду, що на адресу господарського суду Донецької області 25.04.2019 було відправлено банківську виписку стосовно оплат по   договору №06-11Т від 01.01.2016. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що дослідженням опису вкладення  від 16.04.2019 встановлено, що позивачем до позовної заяви додано лише акти прийому-передачі послуг з розподілу природного газу за період жовтень - грудень 2018. 
19.06.2019 відповідачем, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 05.06.2019, до суду першої інстанції надано письмове пояснення, яким ТОВ "Краматорськтеплоенерго" повідомляло, що відповідач не отримував рахунки позивача відповідно до умов п. 6.4. договору; надати письмове підтвердження оплати відповідачем наданих послуг за договором не виявляється можливим, оскільки позивач продовжує ігнорувати вимоги суду та не надає розрахунок заборгованості , що унеможливлює встановлення періоду виникнення боргу, на який позивачем розраховано санкції. 
Ухвалою господарського суду Донецької області від 19.06.2019 повторно відкладено підготовче засідання по справі та запропоновано позивачу надати докази направлення рахунків на оплату послуг виставлених відповідачу ТОВ "Краматорськтеплоенерго" за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 та за наявності, докази отримання цих рахунків ТОВ "Краматорськтеплоенерго". Запропоновано сторонам за наявності додаткових доказів по справі - надати їх суду, в строк до 15.07.2019, разом з доказами направлення копій вказаних доказів іншій стороні. 
Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.07.2019 повторно відкладено підготовче засідання з тих підстав, що сторонами подані не всі докази по справі, у зв`язку з чим, запропоновано сторонам за наявності додаткових доказів по справі - надати їх суду, в строк до 29.07.2019, разом з доказами направлення копій вказаних доказів іншій стороні. 
Рішення суду першої інстанції, яким позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог є предметом апеляційного перегляду.  
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України,   господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
 Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.
Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються  Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських  зобов`язань передбачено господарський договір.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. 
За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.  Типовий договір розподілу природного газу  затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним. 
За змістом цієї статті та спірного Договору №06-11Т від 01.01.2016, він за своєю правовою природою належить до договору про надання послуг, визначення якого міститься  в статті 901 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до п.3.1 Споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи за умови включення його до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду.
Наявність підтвердженого обсягу природного газу Споживача (його постачальника) доводиться до відома Оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку Оператором ГТС, а до відома Споживача - його постачальником.
Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п.6.3 договору).
Частиною 1      ст. 903 Цивільного кодексу України     визначено, якщо за договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до пункту 6.4. договору з урахуванням  змін, внесених в Типовий договір  розподілу природного газу постановою НКРЕКП № 1418 від 11.08.2016:   Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Таким чином, виходячи з наведених умов договору, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним та  відповідно до акта наданих послуг. 
Отже, висновок суду першої інстанції що ненадання позивачем доказів виставлення відповідачу рахунків на оплату свідчить про те, що строк оплати за спірними зобов`язаннями не настав, є безпідставним.  
Крім того, рахунок на оплату  є лише документом, що містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України, оскільки не є    обумовленою стороною обставиною щодо якої невідомо настане вона чи ні, та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України. 
Таким чином, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість наданих позивачем послуг та не є обставиною, з якою пов`язаний строк остаточної оплати за Договором. 
Відповідну правову позицію викладено  Верховним Судом України у постанові від 29.09.2009 у справі № 37/405 (09/223).
Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо  у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав  його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею  611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Спірним у даній справі є питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача пені та застосування наслідків за порушення виконання грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку з несвоєчасною оплатою покупцем коштів за отриманий природний газ.
Так, в силу приписів ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 8.2. Договору передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Таким чином, з вищенаведених правових норм та умов договору №06-11Т   від 01.01.2016 вбачається, що правовою підставою для стягнення спірних сум  пені, 3% річних та інфляційних втрат може бути наявність прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором щодо оплати послуг розподілу природного газу. 
Статтями 13, 74  ГПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  або заперечень
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України,  достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суд має з`ясувати обставини, пов`язані із правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати , як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може витребувати  у сторін документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, а також зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому, суд не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити та подати до суду контр
розрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
З матеріалів справи вбачається, що предметом заявлених вимог у даній справі є стягнення з відповідача  пені в розмірі  484923,70 грн., яка нарахована позивачем за період з 03.07.2018 по 01.01.2019; 3% річних в розмірі  92628,72 грн., які нараховані за період з 01.01.2018 по 01.01.2019; суми інфляційних - 221075,87 грн., які нараховані за період з 01.01.2018 по 04.01.2018. Відтак, для підтвердження правомірності нарахування  та розрахунків вказаних сум пені, суми 3% річних, суми інфляційних  втрат позивач повинен довести належними доказами виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати послуг за договором №06-11Т від 01.01.2016 за весь період здійснення нарахувань, а також  докази повного або часткового виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг саме у визначені позивачем дати за весь період здійснення нарахувань, тобто довести факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання за договором.
 Так, відповідно до п. 6.6. Договору, надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
Звертаючись до господарського суду, позивач в позовній заяві прямо зазначив, що всі обсяги наданих ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз"  та отриманих відповідачем послуг за договором №06-11Т  від 01.01.2016  підтверджуються наданими до позовної заяви: 
-          актом приймання-передачі від 31.10.2018 на суму  1 045 009,56 грн. та рахунком - фактурою № 5632 від 31.10.2018  на суму 1 045 009,56 грн.; 
- актом приймання-передачі від 30.11.2018 на суму  2 571 086,02 грн. та рахунком -фактурою № 6374 від 30.11.2018  на суму 2 571 086,02 грн.
- актом приймання-передачі послуг від 31.12.2018 на суму 2  370  126,04 грн. та  рахунком-фактурою № 7237 від 31.12.2018  на суму 2  370  126,04 грн. 
При цьому, в розрахунку основної кредиторської заборгованості за період жовтень-грудень 2018, який наведено позивачем в позовній заяві (а.с. 5 т. 1) та заяві про виправлення недоліків від 02.05.2019 (а.с. 77 т. 1) позивачем зазначено, що станом на 01.10.2018  заборгованість відповідача становить 3  545  730,50 грн., тобто визначено розмір заборгованості, що стосується періоду, який передував  складанню зазначених актів - до 01.10.2018. 
Також,  у наведеному розрахунку, за період жовтень-грудень 2018 позивачем (з урахуванням сальдо в розмірі 30545 730,50 грн. станом на 01.10.2018) нараховано вартість послуг в сумі 3  616  095,58 грн. та зазначено, що за вказаний період відповідачем оплачено  послуги в сумі 4567496,35 грн. Станом на 06.12.2018 сальдо на користь  позивача становить  2  594  329,73 грн., нараховано відповідачу  у грудні 2018 вартість послуг у розмірі  2  370  126,04 грн. , сплачено відповідачем - 2690 822,81 грн. загальний розмір заборгованості відповідача станом на 31.12.2018 становить  2  273  632,96 грн. 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що документів на підтвердження надання послуг за типовим договором розподілу природного газу №06-11Т від 01.01.2016 на підставі яких позивачем сформовано сальдо (яке зазначено у розрахунках суми заборгованості по ТОВ "Краматорськтеплоенерго") станом на 06.12.2018р. в сумі 2594329,73 грн. та станом на 01.10.2018р. в сумі 3545730,50 грн. позивачем до матеріалів справи не надано і  матеріали справи таких доказів не містять. Не надано таких доказів позивачем і на вимогу суду першої інстанції, який ухвалою від 05.06.2019 пропонував позивачу надати акти прийому-передачі послуг з розподілу природного газу за період з січня 2018 по грудень 2018 з метою підтвердження позивачем  надання послуг за типовим договором розподілу природного газу №06-11Т від 01.01.2016 та які підтверджують сформоване сальдо станом на 01.10.2018 в сумі 3545730,50 грн. та станом на 06.12.2018р. в сумі 2594329,73 грн.,  а також докази повного або часткового виконання відповідачем обов`язку з оплати послуг саме у визначені позивачем дати за весь період здійснення нарахувань.
Крім того, у наданому  до позовної заяви Акті  звірки взаєморозрахунків від 05.02.2019 позивач зазначав про існування у відповідача станом на 01.01.2018 заборгованості в розмірі 4  351  055,14 грн. який відображає надання послуг за договором №06-11Т від 01.01.2016р. згідно з актами: від 31.01.2018р. на суму 2088944,24 грн, від 28.02.2018р. на суму 2504739,23 грн, від 31.03.2018р. на суму 2467225,54 грн, від 30.04.2018р. на суму 351578,52 грн, від 31.10.2018р. на суму 1045009,56 грн, від 30.11.2018р. на суму 2571086,02 грн, від 31.12.2018р. на суму 2370126,04 грн., а також  здійснені  відповідачем оплати за період з січня по грудень 2018 року.   
Проте, первинних документів, що підтверджують визначені у акті звірки відомості у повному обсязі, зокрема, акти прийому - передачі послуг з розподілу природного газу, які підтверджують існування у відповідача грошових зобов`язань в розмірі  4  351  055,14 грн. станом на 01.01.2018, а  також доказів на підтвердження здійснених ТОВ "Краматорськтеплоенерго" оплат у дати,  визначені позивачем, вказаний Акт не містить. 
При цьому, відповідно до статті 1, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію;
- господарська операція - дія або подія,  яка викликає зміни  в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: 
назву документа (форми);
дату складання;
назву підприємства, від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що саме первинні та зведені облікові документи за своєю суттю є первинними документами, які підтверджують господарські операції з надання послуг за Договором  з розподілу природного газу.
Тому відповідно до вимоги допустимості доказів, саме первинними документами має підтверджуватись надання послуг з розподілу природного газу.
Також, в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем до заяви про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 77 т. 1) надано виписку з банківського рахунку щодо здійснених відповідачем оплат за Договором №06-11Т від 01.01.2016 (а.с.80 т. 1). 
Статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання"  передбачено, що оплата за газ    теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та    теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.
Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014  затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, оператором газотранспортної системи, оператором газорозподільної системи, теплопостачальною і теплогенеруючою організацією. 
Відповідно до п. 6.4. договору №06-11Т від 01.01.2016, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. 
Дослідженням в суді апеляційної інстанції наданої позивачем виписки з банківського рахунку  встановлено, що майже всі проплати за договором №06-11Т від 01.01.2016 здійснено відповідачем на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 «Про затвердження  Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу». 
В той же час, надана позивачем банківська виписка не містить даних, що підтверджує період, за який відповідачем здійснено погашення заборгованості за договором №06-11Т від 01.01.2016, що унеможливлює дослідження факту того, чи здійснено таке погашення із порушенням строків.
При цьому, як правомірно встановлено господарським судом першої інстанції, з наданих позивачем підписаних сторонами актів приймання - передачі послуг з розподілу природного газу від 31.10.2018 року на суму 1    045    009,56 грн.; від 30.11.2018 року на суму 2    571    086,02 грн.; від 31.11.2018 року на суму 2    370    126,04 грн. вбачається надання  протягом періоду  жовтень-грудень 2018 року послуг на суму 5 986 221,62 грн.
В той же час, дослідженням колегією суддів виписки з рахунку здійснених відповідачем оплат за договором  №06-11Т від 01.01.2016, а також розрахунку основного боргу, який наведено позивачем в позовній заяві та заяві про виправлення недоліків, встановлено, що сума основного боргу, за цей же період оплачена відповідачем в розмірі 7 258 319,16 грн. 
 Отже, матеріалами справи підтверджується, що спірні  акти прийому-передачі за період жовтень-грудень 2018 відповідачем сплачені в повному обсязі без прострочення, що відобразив і сам позивач у наданих суду розрахунках суми основного боргу.
 При цьому, колегія суддів констатує, що предметом позову у даній справі є правомірність заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат,  розрахунок яких здійснено позивачем з урахуванням заборгованості відповідача, яка визначена позивачем  станом на 01.01.2018 в сумі 4  351  055,14 грн. та заборгованості, визначеної станом на грудень 2018 року за рахунок зазначення сальдо з кредиторської заборгованості станом  на 01.10.2018 р. на суму  3 545730,50 грн.
При цьому, відобразивши в розрахунках суми основного боргу нарахування відповідачу  оплати за наведеними актами  протягом жовтня -грудня 2018 року 5 986 221,62 грн. та здійснення останнім  протягом цього періоду зазначених оплат на більшу суму 7258319,16 грн., позивач визначив наявність у відповідача кредиторської заборгованості станом на грудень 2018 року за рахунок зазначення сальдо з кредиторської заборгованості станом  на 01.10.2018 р. на суму  3 545730,50 грн., тобто наявності заборгованості до періоду складання зазначених актів.  
 Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо надання позивачем послуг за договором про розподіл природного газу №06-11Т від 01.01.2016 за період з 01.01.2018 по 01.10.2018, а також відсутні докази, які підтверджують заборгованість відповідача станом на 01.10.2018. Отже, з наданих позивачем доказів неможливо встановити та перевірити суму основного боргу, на яку позивачем нараховується пеня, інфляційні втрати та 3% річних. 
При цьому, суд першої інстанції вимагав у позивача надати акти, що підтверджують надання позивачем послуг за договором про розподіл природного газу №06-11Т від 01.01.2016 за період з 01.01.2018 по 01.10.2018, разом з тим, позивачем вимоги ухвали суду першої інстанції не виконані. Отже,  позивач належними по справі доказами не підтвердив  існування у відповідача заборгованості станом на 01.01.2018 в сумі 4  351  055,14 грн. та заборгованості, визначеної станом на грудень 2018 року за рахунок зазначення сальдо з кредиторської заборгованості станом  на 01.10.2018 р. на суму  3 545730,50 грн., що мало б наслідком перевірку судом правомірності  нарахування заявлених до стягнення сум. 
Надаючи оцінку наданому  позивачем Акту звірки взаєморозрахунків колегія суддів зазначає наступне. 
Як зазначалось вище, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 Вимога щодо належності доказів передбачає можливість на підстав наявних в них відомостей встановити обставини, які входять в предмету доказування. Вимога достовірності передбачає можливість встановити на підставі відповідних даних дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.  4 статті 236 Цивільного кодексу України, при виборі  і застосуванні  норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені  в постановах Верховного суду.
В постанові Верховного суду  від 05.03.2019  у справі № 910/1389/18 викладено висновок щодо  акта звірки розрахунків як доказу.
Зокрема в цій постанові зазначено, що   акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Натомість  наданий позивачем акт звірки окрім того, що підписаний лише головним бухгалтером Краматорського управління по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" за відсутністю доказів його надсилання відповідачу для підписання, не містять відомостей щодо первинних документів, на підставі яких в ньому відображені зміст господарських операцій з надання послуг за Договором, та щодо відповідних платіжних документів щодо їх оплати, а тому він не може бути належним, допустимим, достовірним  і  достатінім доказом.
Також до позовної заяви додано аркуш з інформацією про стан розрахунків між позивачем та відповідачем станом на 31.12.2018 року. Проте, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції зазначений документ також не є доказом наявності у відповідача простроченого грошового зобов`язання, оскільки в цьому розрахунку відсутні відомості щодо того, за яким договором та за які послуги (товари, роботи) виникла заборгованість.  Крім того, довідка про стан розрахунків, надана позивачем до заяви про виправлення недоліків від 02.05.2019 (а.с. 89 т. 1), яка  підписана керівниками позивача та відповідача та скріплена печатками підприємств та в  якій зазначено, що кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018 з ПАТ «Донецькоблгаз» Краматорське УГГ складала 2 273 632,96 грн., не може бути визнана судом апеляційної інстанції належним доказом простроченого зобов`язання,  оскільки не містить дати її складання, посилання на  те, за які послуги (товари, роботи) виникла заборгованість, а також посилання на правочин, за яким виникла вказана заборгованість. Крім того, як вже зазначалось вище, розмір вказаної заборгованості не підтверджено первинними документами. 
Також колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання скаржника щодо неприйняття судом  в якості належного та  допустимого доказу листа ТОВ «Краматорськтеплоенерго» від 04.04.2019 № 07/604 (а.с. 127 т. 1), в якому відповідачем зазначено про наявність заборгованості перед позивачем станом на 31.12.2018  в сумі  2  273 632,96 грн., виявленої під час проведеної  між сторонами  звірки розрахунків кредиторської заборгованості, оскільки цей лист не  є первинним чи зведеним бухгалтерським документом, що фіксує певні господарські операції,  а носить лише інформаційний характер  про  бухгалтерський стан розрахунків між позивачем та відповідачем  станом на 31.12.2018 року та  не містить відомостей про те, за яким договором, за який період виникла заборгованість і яких послуг (господарських операцій) вона стосується, на підставі яких первинних документів вона визначена. В той час, як зазначено вище, сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, в тому числі первинних документів та виписки щодо платежів, не підтверджено наявність у відповідача станом на грудень 2018 року основного боргу за  спірним договором.
Таким чином з наданих позивачем документальних доказів неможливо встановити факт прострочення відповідачем оплати за надані позивачем послуги розподілу природного газу за договором №06-11Т від 01.01.2016, що  є підставою для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання  та неможливо  встановити період прострочення оплат, що є необхідним для здійснення відповідних розрахунків заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також їх  перевірки судом.   
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення   прийнято  з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга ПАТ "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" підлягає залишенню без задоволення. 
Оскільки апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням  положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за позивачем.
Керуючись статтями 129, статтею 269,  пунктом 1  статті 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", м. Краматорськ  залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області    від 29.08.2019 у справі  №905/719/19  залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   27.02.2020 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль