ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

18 лютого 2020 року 
справа №320/3053/19
адміністративне провадження №К/9901/2876/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я., 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2019 у складі судді Брагіної О. Є.
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 у складі суддів Шурка О. І., Ганечко О. М., Степанюка А. Г., 
у справі № 320/3053/19
за позовом ОСОБА_1 
до Київської міської митниці ДФС 
про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів,

У С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справ) звернувся до суду з позовом до Київської міської митниці ДФС (далі - митний орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації №UA100110/2019/00459 від 15.03.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA100110/2019/0000/2 від 15.03.2019.

Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 24.06.2019 позовну заяву залишив без руху, заявнику визначено десятиденний строк з дня отримання її копії для усунення недоліків шляхом подання належним чином оформленої позовної заяви, відповідно до кількості учасників справи, із розрахунку одного екземпляру для суду, із зазначенням: засобів зв`язку позивача; РНОКПП представника позивача; надання апостилю квитанції від 07.03.2019 (тобто легалізованої в установленому законом порядку) про оплату транспортного засобу, який є предметом спору; доказу про реєстрацію позивача у якості підприємця; документів, що підтверджують витрати понесені на страхування та транспортування автомобіля; викладення обставин, що пояснюють відсутність підпису продавця у поданому документі, що підтверджує факт його придбання; надання рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі мали місце; висновок про якісні та вартісні характеристики автомобіля. Також судом вказано на необхідність надання документа, що свідчить про розмір мита, який необхідно буде доплатити позивачу для випуску товару у вільний обіг та квитанції про доплату судового збору у розмірі 384,20 грн за вимогу немайнового характеру.

Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху направлена на адресу позивача та одержана останнім 30.07.2019, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення № 08500 0047174 0.

Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 28.08.2019 повернув позовну заяву позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, суд вказав, що у встановлений судом строк ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали в частині надання апостилю квитанції від 07.03.2019 про оплату транспортного засобу, який є предметом спору; висновок про якісні та вартісні характеристики автомобіля; документ, що свідчить про розмір мита, який необхідно буде доплатити позивачу для випуску товару у вільний обіг з метою визначення розміру судового збору, який належить сплатити при зверненні до суду.

18.12.2019 Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу позивача залишив без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2019 залишив без змін.

27.01.2020 позивач подав касаційну скаргу до Верховного Суду на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ці рішення судів, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В касаційній скарзі позивач наголошує на тому, що заявлений ним позов оформлено згідно вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач зазначає, що до позовної заяви було додано копію митної декларації №UA1001102019/125698 від 15.03.2019, яка підтверджує розмір мита, який доплачений позивачем для випуску автомобілю у вільний обіг. Зокрема, позивач вказує, що у графі 47 «Нарахування платежів» зазначено суму митних платежів (102   493,11 грн), які обчислені згідно з митною вартістю, визначеною декларантом; у графі В «Подробиці розрахунків» зазначено суму платежів (167504,87 грн), обчислено згідно з митною вартістю автомобілю, визначеною митним органом з урахуванням рішення про коригування, тобто різниця між сумами платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом, становить 65011,76 грн. Позивач доводить, що на час звернення до суду з позовом ним вже було сплачено судовий збір з урахуванням скоригованої вартості.
В касаційній скарзі позивач також посилається на висновки Європейського суду з прав людини та зазначає, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

27.01.2020 ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, справа витребувана з суду першої інстанції.

10.02.2020 справа № 320/3053/19 надійшла на адресу Верховного Суду.

10.02.2020 відповідач подав відзив на касаційну скаргу позивача, в якому вказує на правильність висновків судів попередніх інстанцій, просить залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої та другої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Пунктом 1 частини четвертої цієї статті кодексу встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Вимоги, які висуваються процесуальним законом до позовної заяви, визначені статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема частиною п`ятою цієї статті встановлено, що в позовній заяві зазначаються:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;
3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;
4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;
10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;
11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції вказав про те, що позивачем на виконання вимог ухвали не надано апостилю квитанції від 07.03.2019 про оплату транспортного засобу, який є предметом спору; висновок про якісні та вартісні характеристики автомобіля; документ, що свідчить про розмір мита, який необхідно буде доплатити позивачу для випуску товару у вільний обіг з метою визначення розміру судового збору, який належить сплатити при зверненні до суду.

Суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції зазначив, що з рішення про коригування митної вартості товарів від 15.03.2019 №UA100110/2019/0000/2 суд не може встановити розмір мита, який необхідно буде доплатити позивачу для випуску товарів у вільний обіг, а така сума є загальною сумою майнових вимог позивача, тобто ціною позову, з якої необхідно сплатити судовий збір, тому запропонував позивачу надати суду документ, що свідчить про розмір мита, який необхідно буде йому доплатити для випуску товару у вільний обіг, а також зауважує, що вимоги майнового та немайнового характеру, які об`єднані в позовній заяві оплачується митом кожна окремо. Суд вказав, що за вимогу немайнового характеру позивачеві слід сплатити 1921 грн, натомість подано квитанцію про оплату лише 1536,80 грн, решта 384,20 грн не сплачено, тому необхідно надати суду квитанцію про доплату 384,20 грн за вимогу немайнового характеру.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що базою для розрахунку суми судового збору є різниця між митними платежами, що підлягали сплаті згідно з митною вартістю, розрахованою декларантом, та митною вартістю, розрахованою контролюючим органом у відповідному рішенні.

Як вбачається з переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви, позивач, серед іншого, додав до позовної заяви рішення про коригування митної вартості товарів від 15.03.2019 №UA100110/2019/0000/2 та митну декларацію № UA 100110.2019.125698 від 15.03.2019. Ці документи повернуті судом першої інстанції позивачу разом з оригіналом позовної заяви, тому Суд позбавлений можливості перевірити наявність цих документів на час звернення позивача до суду. Проте, враховуючи відсутність в матеріалах справи акта службової особи суду про відсутність будь-якого з документів доданих позивачем до позову, Суд визнає факт наявності цих документів при поданні позовної заяви. При апеляційному оскарженні ухвали суду першої інстанції від 28.08.2019 позивач надав вказані вище документи та вони долучені до матеріалів справи.

Зокрема, на підставі митної декларації №UA1001102019/125698 від 15.03.2019 (а. с. 111) можливо визначити різницю між сумами платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом, а саме у графі 47 «Нарахування платежів» зазначено суму митних платежів (102 493,11 грн), які обчислені згідно з митною вартістю, визначеною декларантом; у графі В «Подробиці розрахунків» зазначено суму платежів (167504,87 грн), обчислену згідно з митною вартістю автомобілю, визначеною митним органом з урахуванням рішення про коригування, тобто різниця між сумами платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом, становить 65011,76 грн. Саме ця сума є ціною позову, з якої має бути розрахований судовий збір судом першої інстанції.

Отже, у суду першої інстанції на час вирішення питання про відкриття провадження у справі/залишення позовної заяви без руху були документи, з яких можна визначити ціну позову та відповідно зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) позивачу.

Суд також зазначає, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою. Рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленнні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, лише в сукупності позбавляють позивача права оформити товар за основним методом визначення митної вартості та породжують обов`язок позивача задекларувати товар за визначеною відповідачем митною вартістю товару. Відповідно, скасування зазначених актів митного органу є способом захисту позивачем лише одного права - права оформити Товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.

Суд визнає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права в частині визначення розміру судового збору, не зазначивши в ухвалі точну (правильну) суму судового збору, яку необхідно доплатити позивачу, а також безпідставно запропонував позивачу додати документ, що свідчить про розмір мита, який необхідно буде доплатити позивачу для випуску товару у вільний обіг з метою визначення розміру судового збору, який належить сплатити при зверненні до суду.

Також безпідставним є повернення судом першої інстанції позовної заяви у зв`язку з не наданням позивачем на вимоги суду апостилю квитанції від 07.03.2019 про оплату транспортного засобу, який є предметом спору та висновку про якісні та вартісні характеристики автомобіля, оскільки положення статті 160  Кодексу адміністративного судочинства України не зобов`язують заявника надавати всі докази у справі, а лише зобов`язують визначити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Суд звертає увагу, що положення частини третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України надають суду право пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи. 

Суд не повинен позбавляти особу права доступу до суду у зв`язку з відсутністю у неї певних документів, які можуть слугувати доказами у справі. Тим більше, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що визначено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій проігноровано доводи позивача, наведені в заяві про усунення недоліків позовної заяви та в апеляційній скарзі, стосовно неможливості виконати вимоги суду про надання певних документів.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 у справі № 320/3053/19 скасувати.   

Справу № 320/3053/19 направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р. Ф. Ханова 

Судді:                                                                                                     І. А. Гончарова

                                                                                                    І. Я. Олендер