ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3008/20 Справа № 210/3200/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач – Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 28 листопада 2019 року,
В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі– КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. 
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідачу  ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 надається теплова енергія від транзитних трубопроводів  житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення багатоповерхового будинку.  Відповідач не здійснював оплату за надані послуги, внаслідок чого 17.08.2015 року Дзержинським  районним судом м. Кривого Рогу було видано судовий наказ про стягнення   заборгованості в сумі 12457,50 грн., який 22.03.2016 року за заявою відповідача скасовано. За період з 01.08.2011 року по 01.08.2015 року утворилась заборгованість на суму 12457,50 грн., яку  позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір.
У грудні 2017 року ОСОБА_1 надала до суду зустрічний позов, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Криворізької міської ради №552 від 21.11.2006 року визначено, що виконавцем послуги з централізованого опалення є КПТМ «Криворіжтепломережа», після точки розподілу. Згідно договору №8008 від 14.07.2008 року між КПТМ Криворіжтепломережа, та КЖП №8 «на постачання теплової енергії на об`єкти соціально-комунального побуту та житлові будинки». Обов`язком КЖП №8 є надання послуги безпосередньо споживачу. В 2004 році ОСОБА_1 звернулась до керівництва міста за дозволом на відключення системи централізованого опалення. УЖКУ надано дозволи на відключення. З 2004 р в квартирі відповідача відсутні розгалуження від стояків центрального опалення, а з 2011 року встановлене власне джерело теплової енергії. В квартирі виконані умови відключення від мережі централізованого опалення. Тому, просить суд визнати незаконним використання персональних даних ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підприємством КПТМ «Криворіжтепломережа; зобов`язати КПТМ «Криворіжтепломережа» припинити зберігати та використовувати персональні дані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; при розгляді справи застосувати позовну давність; зобов`язати КПТМ «Криворіжтепломережа» нараховану заборгованість за межами позовної давності списати, як безнадійну; зобов`язати КПТМ «Криворіжтепломережа» закрити особовий рахунок квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року позов КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за послугу з централізованого опалення в розмірі 6601,72 грн. , судовий збір в розмірі 1378, 00 грн. Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування   рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 . В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не вірно встановлено, що відповідач є споживачем послуг КПТМ «Криворіжтепломережа», як постачальником теплової енергії. Судом не перевірено нарахування тарифів позивачем у період з 01 серпня 2011 року по 26 квітня 2014 р. Позивачем не надано доказів постачальника послуг. Судом не досліджено, що запропонований відповідачу договір на постачання послуг не відповідає умовам типового. Судом першої інстанції не взято до уваги факт відключення квартири відповідача 07 жовтня 2004 року від мережі опалення, що унеможливлює, на думку скаржника, застосувати до спірних правовідносин постанову Кабміну від 21 липня 2005 року та судову практику, наведену судом першої інстанції. 
У відзиві на апеляційну скаргу КПТМ «Криворіжтепломережа», просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» не оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за теплопостачання до червня 2013 року, тому в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, наданого відзиву на неї, колегіясуддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача, підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» надає населенню м. Кривого Рогу теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яка, як власник житла є споживачем теплової енергії.
З розрахунку, наданого позивачем КПТМ «Криворіжтепломережа» підтверджений факт наявності заборгованості відповідача ОСОБА_1 за надані послуги (а.с.58-60 том 1).
Судовим наказом Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» борг в сумі 12457,50 грн. (а.с.5).
Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року за заявою відповідача ОСОБА_1 скасовано судовий наказ від 17 серпня 2015 року за заявою КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с.5).
Задовольняючи частково позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» та стягуючи з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по теплової енергії, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення відповідачем, як споживачем послуг, свого обов`язку з їх оплати своєчасно та у повному обсязі, в межах строку позовної давності з червня 2013 року по липень 2015 р. стягнув заборгованість. Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову, суд дійшов висновку, що відключення відповідача від мережі центрального теплопостачання здійснено в порушення вимог законодавства, самовільно. Будь-яких порушень використання КПТМ «Криворіжтепломережа» персональних даних відповідача при веденні бухгалтерського обліку та особливого рахунку судом не встановлено. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Між сторонами виникли правовідносини по наданню з  бокуКПТМ «Криворіжтепломережа» та споживанню, з боку ОСОБА_1 комунальних послуг з надання теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24 червня 2004 року, Законом України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02 червня 2005 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року (далі – Правила).
       Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
       Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
       Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».
       Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.
       Пунктом 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.
Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» є постачальником послуг опалення у період виникнення заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 є власником та зареєстрована за вище зазначеною адрескою (а.с.3).
Колегія суддів не може погодитися із твердженням відповідача про не отримання послуги з центрального теплопостачання, оскільки належних та допустимих доказів відключення квартири відповідача від подачі теплової енергії суду не надано. Доводи апеляційної скарги, що відключення відповідача від центрального теплопостачання відбулось у жовтні 2004 року, спростовуються Актом газифікації об`єкта та улаштуванням у квартирі газового котла лише у травні 2011році (а.с.222 том 1). 
Самовільне відключення відповідачем радіаторів опалення та заміна транзитних труб стояків центрального опалення на металопластикові з виконанням теплоізоляції у 2004 році не призводять до юридичних наслідків припинення надання послуг та нарахування за теплопостачання.
Колегія суддів вважає вірним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 р. за N 1478/11758, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з п. 2.1, 2.2 Порядку відключення для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.
Згідно з п. 2.5, 2.6, 2.7 вище згаданого Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення
Доказів відключення квартири відповідача від мережі центрального опалення, у встановленому законом порядку ні відповідачем, ні її представником не надано. 
Що стосується доводів апеляційної скарги не мотивування рішення суду стосовно не взяття до уваги позиції ВСУ наведеної у рішенні №904/7024/17 від 06 листопада 2018 року, то колегія суддів зауважує, що ці висновки не можна застосувати до даних правовідносин, оскільки спір у справі №904/7024/17 стосувався суб`єктів господарювання, щодо визначення укладення та умов договору постачання теплової енергії.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В даній справі позовні вимоги, щодо умов договору постачання темпової енергії не було предметом розгляду в суді першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача зводяться до незгоди із висновками суду по оцінки доказів, проте згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
       Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий:         

       Судді: