Постанова
Іменем України 

4 лютого 2020року
м. Київ
справа № 264/5559/18
 
провадження № 51-2475км19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:

секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 
засудженого                                     ОСОБА_6 
захисників                                         ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,  
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Ніжинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2019 року та касаційною скаргою прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2019 року за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, такого, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК,
 
ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, відповідно до ст. 89 КК раніше не судимого, 
 
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ніжинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2018 року:
-    ОСОБА_6  визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців; 
-   ОСОБА_10    визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на користь Чернігівської обласної ради в інтересах Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» за понесені витрати на лікування ОСОБА_11                     5 955 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 11 545 грн  на відшкодування матеріальної шкоди та 90 000 грн - моральної шкоди.
Як встановив суд, вперіод часу з 22 години 40 хвилин 16 жовтня 2016 року по                      00 годину 35 хвилин 17 жовтня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у кафе «Фаворит», що на вул. Козача, 96 у м. Ніжині, під час раптово виниклого конфлікту, на ґрунті неприязних відносин, умисно завдали потерпілому ОСОБА_11 численних ударів кулаками та ногами у голову, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_11 – задоволено частково. Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від                          22 лютого 2018 року щодо  ОСОБА_6 та ОСОБА_10  змінено в частині призначеного покарання, визначено вважати:
-   ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального  правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, із застосуванням ст. 69 КК, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
-    ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального  правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, із застосуванням                         ст. 69 КК, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років                            6 місяців. 
У решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які  їх подали
У касаційних скаргах:
-                     прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зокрема, прокурор вважає, що призначення засудженим покарання із застосуванням положень ст. 69 КК є необґрунтованим. Крім того, прокурор вказує на порушення вимог ст. ст. 370, 419 КПК апеляційним судом;
 
-                     захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок та ухвалу щодо її підзахисного ОСОБА_10 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зокрема, захисник посилається на недоведеність винуватості його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого                                        ч. 2 ст. 121 КК, вважає, що судом неправильно встановлено фактичні обставини провадження; ударів, що призвели до тяжких тілесних ушкоджень потерпілому саме її підзахисний не завдавав; 

-                     захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок та ухвалу скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні:
-   захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали свої касаційні скарги та просили їх задовольнити у повному обсязі, заперечили щодо задоволення касаційної скарги прокурора; 
-    засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу свого захисника та просив її задовольнити, касаційну ж скаргу прокурора просив залишити без задоволення;
- прокурор підтримав свою касаційну скаргу та просив залишити без задоволення інші подані касаційні скарги.
 
Мотиви Суду
Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Вимогами ст. 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З матеріалів провадження вбачається, що суд розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_6  дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та                      ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, при зазначених у вироку обставинах, за яке їх засуджено, відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах провадження доказами, наданими стороною обвинувачення, які всебічно і повно досліджені судом і правильно оцінені та, на думку колегії суддів, стороною захисту у касаційних скаргах не спростовані.
Так, відповідно до ст. 94 КПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчинені у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, суд правильно обґрунтував:
- показаннями засудженого ОСОБА_6 , який,  хоча себе винним і не визнав, проте не заперечував, що у зазначені у вироку час та місці, декілька разів вдарив ОСОБА_11 на вулиці;
- показаннями засудженого ОСОБА_10 , який також не визнав вину у висунутому обвинуваченні, проте зазначив що під час з`ясування стосунків між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , декілька разів вдарив потерпілого;
-  показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що 6 жовтня 2016 року, в вечірній час, в кафе в нього виникла сутичка з ОСОБА_10 , який на вулиці завдав йому декілька ударів, ОСОБА_6 також завдавав йому удари, як по тілу так і по голові. 
Крім того, свої висновки про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні ними кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував і іншими дослідженими доказами, зокрема:
- висновком судово-медичної експертизи, відповідно до якої, всупереч твердженням касаційних скарг захисників,  виявлені у потерпілого тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту утворитися не можуть. Крім того, експертизою встановлено, що кожен наступний удар ускладнювався наявністю попереднього, при цьому удари накладалися один на один, тому ушкодження можуть бути  оцінені лише в комплексі. Розмежувати удари по часу і силі нанесення можливо лише по стану клітинних елементів, при дослідженні трупа шляхом розтину, а в даному випадку це неможливо;
- показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; даними, що містяться у протоколі огляду місця події та фототаблиці до нього від 22 жовтня 2016 року; протоколами слідчих експериментів від 14 квітня 2017 року та відеозаписах до них; протоколами огляду речей від 07 квітня 2017 року та відеозаписі до нього, в ході якого було оглянуто запис з камер відеоспостереження кафе «Фаворит» за період з 16 жовтня 2016 року по 17 жовтня 2016 року; висновком судово-медичної експертизи № 60 від 27 березня 2017 року зі змісту якого вбачається, що у потерпілого ОСОБА_11 виявлено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, а весь комплекс тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого   ОСОБА_11 міг утворитися за обставин вказаних у фабулі постанови про призначення експертизи. Розмежувати кількість та які саме тілесні ушкодження, зокрема ті, які належать до тяжких, що завдавали                      ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , окремо, а також наслідки кожного окремого з цих ушкоджень не є можливим, так як спричинені у короткий проміжок часу та нанесені в обмежену ділянку тіла, а саме голову, де кожен наступний удар обтяжує перебіг попереднього. Весь комплекс тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого ОСОБА_11 , котрі розташовувались у ділянці голови не міг утворитися від одного удару в область голови з послідуючим падінням з підвищення та ударом головою об тверде покриття; копіями довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 1 лютого 2017 року, згідно якої ОСОБА_11 встановлена ІІ група інвалідності та він потребує тривалого лікування.
На думку колегії суддів, спричинення потерпілому тілесних ушкоджень з аналогічних мотивів обома засудженими охоплюється єдиним умислом направленим на завдання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, з огляду на що - в їх діях наявна кваліфікуюча ознака вчинення кримінального правопорушення групою осіб.
Отже, доводи касаційних скарг про відсутність у ОСОБА_6 та ОСОБА_10  єдиного умислу на завдання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та необхідність розмежування дій засуджених є неспроможними.
Показання ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про те, що вони не завдавали численних ударів потерпілому, які б могли призвести до тяжких наслідків, суд першої інстанції ретельно перевірив, виклав критичний аналіз окремих доказів, навів мотиви, з яких взяв одні докази до уваги та відкинув інші, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, з такими висновками суду погоджується колегія суддів касаційного суду.
Також суд дотримався вимог ст. 10 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. 
З урахуванням конкретних обставин справи, дії   ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані за ч. 2 ст.121 КК.
Даних про неправильне застосування кримінального закону не встановлено.
Крім того, аналогічні за змістом доводи касаційних скарг захисників були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними. 
Так, суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо                       ОСОБА_6 та ОСОБА_10 належним чином проаналізував усі доводи поданих на вирок суду першої інстанції апеляційних скарг, на кожний з доводів, що в них містяться, дав повну та вичерпну відповідь.
Крім того, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що під час  апеляційного розгляду судом було призначено комісійну судово-медичну експертизу і, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду,  висновком експерта від № 4 від 30 січня 2019 року підтверджено, що даних, які б суперечили обставинам, встановлених згідно висновку судово-медичної експертизи № 60 від 27 березня 2017 року, не встановлено.
Також, зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що під час апеляційного розгляду судом було переглянуто запис камер відеоспостереження в кафе «Фаворит» в м. Ніжині, де видно, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 кожен окремо, а також разом, на протязі короткого проміжку часу завдали потерпілому                 ОСОБА_11 неодноразових ударів, в тому числі і у голову. Колегією суддів правильно встановлено, що відеозапис містить безсторонній перебіг конфлікту в межах огляду відеокамер.
Покарання засудженим призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення  ОСОБА_6 та                    ОСОБА_10 , попередження вчинення нових злочинів, та відповідає вимогам                ст. 50, 65, 69, 70 КК.
Доводи касаційної скарги прокурора щодонеправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК, що потягнуло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень через м`якість, не можуть вважатися обґрунтованими.
Так, відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та  попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід  примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При  виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
На думку колегії суддів, вирішення апеляційним судом питання про призначення               ОСОБА_6 та ОСОБА_10 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону. 
Змінюючи вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, суд апеляційної інстанції зазначив, що призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, хоч і не виходить за межі, встановлені                          ч. 2 ст. 121 КК, проте за своїм розміром є явно несправедливим, через суворість, оскільки судом в достатній мірі не було враховано особу винних та обставини, що пом`якшують покарання. Так, судом не у повному обсязі враховано, що:                    ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, частково відшкодував завдану шкоду;                      ОСОБА_10 позитивно характеризується за місцем проживання.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду врахувала, що ОСОБА_11 було подано апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 і в судовому засіданні потерпілий просив задовольнити апеляційні скарги засуджених, не мав до них жодних претензій, оскільки шкоду йому відшкодовано, на підтвердження чого в матеріалах провадження міститься розписка ОСОБА_11 .
Відшкодування ОСОБА_6 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 завданої шкоди та позицію потерпілого, колегія суддів апеляційного суду визнала обставинами, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і, з урахуванням даних про особу ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , прийшла до обґрунтованого висновку про можливість призначення їм покарання нижчого від найнижчої межі, встановленого ч. 2 ст. 121 КК, застосувавши ст. 69 КК, з чим погоджується і касаційний суд.
Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_10 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам. Крім того, воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65, 69 КК. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість або суворість колегія суддів не вбачає.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених, касаційні скарги захисників та прокурора необхідно залишити без задоволення, а судові рішення – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року, 
ухвалив: 
Вирок Ніжинського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 12 березня 2019 року щодо                            ОСОБА_6 та  ОСОБА_10 залишити без 

 
 
зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 , прокурора - без задоволення. 
                                
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_3                                  ОСОБА_2