ПОСТАНОВА
Іменем України

23 січня 2020 року 
Київ
справа №820/3879/16
адміністративне провадження №К/9901/26518/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерної компанії «Харківобленерго» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року (суддя Самойлова В.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року (колегія у складі суддів: Любчич Л.В., Сіренко О.І., Спаскіна О.А.) у справі № 820/3879/16 за позовом Акціонерної компанії «Харківобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія «Харківобленерго» (далі - позивач, Компанія) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - відповідач або податковий орган), в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення, яким застосовано штраф за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних. 
В обґрунтування позову позивач зазначає, що висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються об`єктивними даними, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням норм діючого законодавства України.
Харківський окружний адміністративний суд постановою від 31 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовив.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що в даному випадку відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому його оскаржуване рішення, як суб`єкта владних повноважень, є правомірним.
Не погодившись з рішенням судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в який зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанції здійснені з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
У запереченні на касаційну скаргу податковий орган наводить доводи, аналогічні викладеним в судових рішеннях, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що фахівцями податкового органу проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податкові звітності з податку на додану вартість Компанії в податковій декларації з податку на додану вартість    №9081621153 від 20 травня 2016 року за квітень 2016 року, за результатами якої складено акт перевірки №372/28-09-41-14/00131954 від 17 червня 2016 року, яким встановлено порушення вимог податкового законодавства, а саме: несвоєчасна реєстрація податкових накладних складених у квітні 2016 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, перелік яких наведено в додатках 1, 2 до акта, чим порушено абзац 11 пункту 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України.
За наслідками вказаного акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2016 року № 00000254100, яким позивачу нараховано штраф за затримку реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних у сумі 9 818,28 грн.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податків на дату виникнення податкових зобов`язань зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений термін.
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено що платник податків здійснює реєстрацію податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 календарних днів, накладних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування.
Згідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, виписані за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній / розрахунку коригування.
Суди попередніх інстанцій встановили, що Компанія в період з 1 квітня 2016 року по 15 травня 2016 року зареєструвала податкові накладні виписані в наступних періодах:
- виписані у лютому 2016 року 8 252 шт. на суму 20 052 777,19 грн з них платникам ПДВ- 0 шт. та неплатникам ПДВ - 8252 шт. на суму 20 052 777,19 грн.;
- виписані у березні 2016 року 30 800 шт. на суму 113 336 169,7 грн з них платникам ПДВ-7 073 шт. на суму 68 762 831,57 грн та неплатникам ПДВ  23 727 шт. на суму 44 573 338,14 грн; 
-  виписані у квітні 2016 року 7 351 шт. на суму 60 403 805,35 грн з них платникам ПДВ- 7351 шт. на суму 60 403 805,35 грн та неплатникам ПДВ -    0 шт.
Всього за вказаний період Компанія зареєструвала податкових накладних 46 403 шт. на суму 193 792 752,25 грн, з них платникам ПДВ-14 424 шт. на суму129 166 636,92 грн та неплатникам ПДВ - 31 979 шт. на суму 64 626 115,33 грн.
У вказаний період Компанія прострочила реєстрацію 265 податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість на суму ПДВ 98 182,75 грн, що позивачем не заперечується.
Позивач стверджує, що виявлена відповідачем затримка реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних сталася через неналежне ведення системи електронного адміністрування самим податковим органом. Перераховані в акті перевірки відповідача податкові накладні не могли бути своєчасно зареєстровані через відсутність ліміту, який, в свою чергу, протиправно не поповнив на суму сплачених позивачем коштів податковий орган.
Суди попередніх інстанцій не перевірили вказану обставину та не надали оцінку доводам позивача в цій частині.
Суд першої інстанції ухвалою від 15 серпня 2016 року витребував у податкового органу витяг з електронного реєстру щодо всіх виписаних Компанією у квітні 2016 року податкових накладних та перелік всіх зареєстрованих податкових накладних за період, що перевірявся.
Проте, вказані документи в матеріалах справи відсутні, причини ненадання витребуваних судом доказів податковий орган не зазначив.
Суди попередніх інстанцій встановили, що сума ліміту по електронному рахунку Компанії станом на 18 квітня 2016 року складала 30 907 490,48 грн, станом на 20 квітня 2016 року  4 602 298,19 грн, тобто була достатньою для реєстрації податкових накладних.
Позивач стверджує, що наявність коштів на окрему дату та час є поточною і змінюється кожен раз, коли відбувається реєстрація податкових накладних.
Суди попередніх інстанцій не дослідили, чи реєстрував позивач у вказані дати інші податкові накладні, на яку суму ПДВ, чи мав можливість позивач у вказані дати зареєструвати всі накладні, які підлягали реєстрації.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що не урегульованість питання щодо унормованості порядку зарахування на електронних рахунках коштів не входить до компетенції відповідача, тому підстави для визнання протиправним оскаржуваного повідомлення-рішення та його скасування відсутні.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність нормативного врегулювання не може порушувати права позивача, та якщо зарахування коштів на електронних рахунках відбулось з порушенням, не з його вини, то неможливо і покладати на нього відповідальність за порушення, яке виникло внаслідок такої неврегульованості. 
За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу позивача, вважає висновки суду першої та апеляційної інстанцій про правомірність висновків податкового органу передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.
Як встановлено частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
За правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерної компанії «Харківобленерго» задовольнити частково.
2.  Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі № 820/3879/16 скасувати, справу направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду. 
          3.  Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду