Постанова
Іменем України 
05 грудня 2019 року
м. Київ
Справа № 484/1310/18
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/812/271/19
Провадження № 51 – 3319 км 19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю: 
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,  
прокурора                                                                ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6           адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, 
 
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018150110000375 від 12 лютого 2018 року,  щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борсуки Гайсинського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: 
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 31 травня 2011 року за ст. 187 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією частини майна, яке є його власністю, звільненого 05 січня 2018 року по відбуттю строку покарання,
за ст. 187 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката 
ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 . 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 
23 листопада 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 187 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.  
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У строк покарання ОСОБА_6 зараховано попереднє ув`язнення з 15 лютого 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Прийнято рішення щодо речових доказів. 
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, 12 лютого 2018 року приблизно о 19 годині 
15 хвилин в приміщенні торгівельного павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , з метою заволодіння чужим майном вчинив напад на продавця ОСОБА_8 та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, використовуючи для цього ніж, заволодів грошима в сумі 405 гривень та з місця події зник, заподіявши ФОП « ОСОБА_9 » матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 15 лютого 2018 року приблизно о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_6 на вул. Гагаріна в м. Первомайську Миколаївської області з метою заволодіння чужим майном вчинив напад на ОСОБА_10 , яка одна поверталась додому, та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, використовуючи для цього ніж, заподіявши внаслідок чого ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, заволодів мобільним телефоном марки «Samsung GT-C3212» вартістю 250 гривень та з місця події зник, заподіявши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає про необґрунтованість вироку суду, оскільки судовий розгляд проведено неповно, а також не погоджується з покаранням, призначеним ОСОБА_6 . Даючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні, вважає протоколи пред`явлення особи для впізнання від 16 лютого 2018 року, які було проведено без участі захисника,  протокол пред`явлення речей для впізнання від 21 лютого 2018 року за участю свідка ОСОБА_11 недопустимими доказами, та указує на те, що суд апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту зазначені докази повторно не дослідив. Звертає увагу також на порушення права на захист, оскільки при наданні доступу до матеріалів досудового розслідування порушено вимоги ст. 290 КПК України, не було встановлено строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та суд не надав часу для підготовки до судових дебатів, про що захисником заявлялось клопотання про оголошення перерви.             
Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.            
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні висловив доводи на підтримання своєї касаційної скарги і просив її задовольнити.   
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу захисника необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, суд послався, у тому числі: на показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про обставини нападу на них 
ОСОБА_6 , який погрожував їм ножем, і заволодів відповідно грошима та мобільним телефоном, а ОСОБА_10 також повідомила про заподіяння їй порізів; на показання свідка ОСОБА_12 , що була очевидцем розбійного нападу на        ОСОБА_8 , про обставини погрози ножем та викрадення грошей; на показання свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_6 у січні та лютому 2018 року, тимчасово проживаючи в її будинку, мав доступ до сірої куртки, яка завжди висить у коридорі, та кухонних ножів, один з яких та куртку вона добровільно видала працівникам поліції; на показання свідка ОСОБА_13 про обставини нападу на ОСОБА_10 , на показання свідка ОСОБА_14 про наявність порізів на ОСОБА_10 , яка вказала йому на ОСОБА_6 як на особу, яка напала на неї, та про обставини виявлення біля його ніг мобільного телефону; на дані, які містяться в протоколах прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12 лютого 2018 року, у якому ОСОБА_8 вказала, що бачила особу, яка здійснила напад не неї і може її впізнати, та від 16 лютого 2018 року, у якому ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_6 вчинив на неї напад та викрав її мобільний телефон; на дані, які містяться в протоколах огляду місця події від 12 лютого 2018 року, в ході якого оглянуто торгівельний павільйон «Продукти Єрмолино», та від 15 лютого 2018 року, в ході якого оглянуто територію прохідної ТДВ «Первомайськдизельмаш» та вилучено ніж з пластмасовою рукояткою, мобільний телефон марки «Samsung GT-C3212» та рукавичку фіолетового кольору; на дані, які містяться в акті ревізії каси ФОП « ОСОБА_9 » № 2 від 13 лютого 2018 року про відсутність грошей в сумі 405 гривень; на дані, які містяться в протоколах слідчих експериментів від 21 лютого 2018 року за участю потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 ; на відеозаписи з камер зовнішнього спостереження ТДВ «Первомайськдизельмаш»; на висновок судово-медичної експертизи від 16 лютого 2018 року № 86 про наявність у потерпілої ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень.                
Суд також безпосередньо дослідив, перевірив на предмет допустимості та у вироку обґрунтовано послався на дані, що містятьсяв протоколах пред`явлення особи для впізнання від 16 лютого 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 , в ході якого потерпіла та свідок вказали на ОСОБА_6 як на особу, яка 12 лютого 2018 року вчинила розбійний напад на ОСОБА_8 . 
Зі змісту зазначених протоколів вбачається, що особами, які впізнавали, були потерпіла ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_12 , вони надавали відповідні пояснення з приводу прикмет, за якими вони впізнали ОСОБА_15 . Сам ОСОБА_15 під час проведення впізнання жодних пояснень не надавав і не був джерелом особистісної інформації в розумінні кримінального процесуального доказування, а тому порушення вимог ст. 52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника колегія суддів не вбачає. Крім того, відповідно до ст. 228 ч. 2 КПК України ОСОБА_15 за відсутності особи, яка впізнає, було надано можливість зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являлися. Зазначені слідчі (розшукові) дії проведено та оформлено з дотриманням вимог статей 104, 105, 106, 223 та 228 КПК України.   
Суд першої інстанції також безпосередньо дослідив у судовому засіданні та обґрунтовано визнав належними, допустимими та достовірними доказами протоколи пред`явлення речей для впізнання від 21 лютого 2018 року та 27 лютого 2018 року, в ході яких відповідно свідок ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_10 впізнали ніж, вилучений під час огляду місця події від 15 лютого 2018 року. При цьому свідок повідомила, що це ніж, який зник з кухні після залишення її будинку ОСОБА_6 , а потерпіла зазначила, що саме цим ножем погрожував їй ОСОБА_6 . Зазначені слідчі (розшукові) дії проведено та оформлено з дотриманням вимог статей 104, 105, 106, 223 та 229 КПК України. Виходячи із наведеного, доводи касаційної скарги про недопустимість цих доказів є необґрунтованими.               
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначених кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ст. 187 ч. 2 КК України. При цьому суд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доводи касаційної скарги про порушення вимог ст. 290 КПК України є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження. 
Із протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 
27 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_6 та його захиснику – адвокату ОСОБА_16 надані матеріали кримінального провадження № 12018150110000375 у підшитому та пронумерованому вигляді, що засвідчено підписом захисника. У присутності двох понятих зазначені матеріали були зачитані вголос ОСОБА_6 , про що зафіксовано у цьому протоколі. Крім того, у судових засіданнях від 16 квітня 2018 року та від 30 травня 2018 року обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що права йому зрозумілі та підтвердив отримання копії обвинувального акту, заяв та клопотань про невиконання вимог ст. 290 КПК України ні він, ні його захисник не заявляли. 
Що стосується тверджень захисника про ненадання судом першої інстанції стороні захисту часу для підготовки до судових дебатів, то вони є необґрунтованими.
Згідно з журналом судового засідання від 22 листопада 2018 року та аудіозаписом цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, захисник ОСОБА_7 зняв з розгляду своє клопотання про відкладення судового засідання та не заперечував проти переходу до судових дебатів. Інші учасники судового провадження також не заперечували проти проведення судових дебатів.          
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, перевірив доводи  апеляційної скарги, які аналогічні доводам його касаційної скарги, визнав їх безпідставними та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, належним чином мотивувавши своє рішення.  
Відповідно до вимог ст. 404 ч. 3 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Клопотань в порядку ст. 404 ч. 3 КПК України про повторне дослідження протоколів пред`явлення особи для впізнання від 16 лютого 2018 року за участю потерпілої  ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 , протоколу пред`явлення речей для впізнання від 21 лютого 2018 року за участю свідка ОСОБА_11 з наведенням відповідного обґрунтування щодо неповного їх дослідження судом першої інстанції або дослідження з порушенням сторона захисту не заявляла.      
Згідно з журналом судового засідання від 09 квітня 2019 року та аудіозаписом цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 заявили про відсутність клопотань.
Доводів на обґрунтування незгоди з покаранням, призначеним ОСОБА_6 , у касаційній скарзі не наведено. 
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України. 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 і скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 
2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                      ОСОБА_3