ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

29 січня 2020 року
м. Харків

справа № 644/9720/16-ц
провадження № 22-ц/818/32/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря - Огар І.В.,

ім`я (найменування) учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 , 
представник відповідача - ОСОБА_4 ,
представник відповідача - ОСОБА_5 ,
третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року в складі судді Шевченка С.В.,

у с т а н о в и в :

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, та просив: 

- визнати його батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Орджонікідзевський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області внести зміни до Актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині запису про батька; 

- зобов`язати Орджонікідзевський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області видати нове Свідоцтво про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що з 2013 року по 2015 рік він проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрацією шлюбу. В 2014 році відповідач завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина - ОСОБА_6 , якому при реєстрації факту народження надала своє прізвище. В 2015 році їх стосунки погіршилися, відповідач з сином виїхала з квартири, де вони усі разом проживали. Останнім часом ОСОБА_3 перешкоджає йому спілкуватись з дитиною, в зв`язку з чим виникла необхідність у встановленні батьківства.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов не є доведеним, оскільки позивачем не надано належних, допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Ухилення ОСОБА_3 від участі в судово-генетичній експертизі, за відсутності будь-яких інших доказів, які б могли свідчити про походження дитини від позивача, не дає суду достатніх підстав визнати факт батьківства в порядку статті 109 ЦПК України. 

27 червня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, викладені в статті 376 ЦПК України, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розгляд справи в суді першої інстанції тривав більше двох років, впродовж яких відповідач ухилялась від участі в судових засіданнях та перешкоджала проведенню судово - генетичної експертизи. Враховуючи поведінку ОСОБА_3 , на підставі статті 109 ЦПК України суд першої інстанції повинен був визнати факт, для з`ясування якого призначалась експертиза, тобто факт його батьківства. Судом першої інстанції не надано належної оцінки всім обставинам справи та наданим ним доказам на підтвердження позовних вимог.

24 січня 2020 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що з ОСОБА_1 вона стала проживати частково з 2014 року в його квартирі, оскільки сподівалась, що він стане її чоловіком та батьком її дитини. З вересня 2014 року відносини з позивачем вона не підтримує, жодної допомоги ОСОБА_1 їй та дитині не надає. На даний час вона проживає з чоловіком, який є фактичним батьком її сина. Про пред`явлений позов про встановлення батьківства їй стало відомо в травні 2017 року, коли між нею та ОСОБА_7 , який є батьком дитини, був зареєстрований шлюб. Проти допиту свідків в суді апеляційної інстанції та проведення експертизи вона заперечує та просить застосувати річний строк позовної давності, оскільки позивач знав коли народилася дитина.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 року по вересень 2014 року. 

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 народила дитину - ОСОБА_6 , батьком якого у Свідоцтві про народження записаний ОСОБА_7 (а. с. 42 т. 2).

Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради ОСОБА_1. був присутній 17 липня 2014 року при пологах ОСОБА_3 (а. с. 211 т. 1).

Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради від 29 січня 2020 року № 123 в історії пологів № 3006 ОСОБА_3 (пологи відбулися 17 липня 2014 року о 00 год 25 хв) на титульному аркуші вказано незареєстрований шлюб, і чоловіком зазначено - ОСОБА_1 , 27 років. В історії пологів № 3006 є заява від імені ОСОБА_1 від 18 червня 2014 року про прохання бути присутнім при пологах його дружини ОСОБА_3 

07 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб (а. с. 41 т. 2).

На даний час відповідач проживає з чоловіком та сином закордоном. 

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач перешкоджає йому, як біологічному батьку, спілкуватись з сином та реалізувати свої батьківські права. 

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 17 травня 2007 року у справі «Jevremovic v. Serbia» зазначив, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частинами першою - третьою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Частиною першою статті 103 ЦПК України встановлено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень процесуального права, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У разі коли безпідставне ухилення сторони у справі зазначеної категорії (щодо визнання батьківства) від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд за наявності правових підстав може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Згідно з пунктом 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Матеріали справи свідчать, що провадження у дані справі було відкрито Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 21 грудня 2016 року, оскаржуване рішення ухвалене - 23 травня 2019 року. Таким чином, судовий розгляд справи тривав понад два роки. 

ОСОБА_3 не скористалась наданим їй процесуальним Законом правом викласти свої пояснення та заперечення стосовно позову в судовому засіданні. Надавала до суду першої інстанції численні заяви про відкладення судових засідань, в яких заперечувала проти розгляду справи за її відсутності. Суд першої інстанції задовольняв вказані заяви та відкладав розгляд справи, однак ОСОБА_3 в судові засідання не з`являлась.

Правом надати письмові заперечення проти позову ОСОБА_3 також не скористалась.

ОСОБА_4 - представник ОСОБА_3 під час судового розгляду в судових засіданнях не виклала пояснень своєї довірительниці, письмових заперечень на позовну заяву не подала. Надавала численні заяви про перенесення розгляду справи з різних причин.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року, у справі призначено судову - генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи». На вирішення експертів було поставлено запитання «Чи є громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 біологічним батьком малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?».

Відповідно до листа Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» від 30 січня 2018 року № 108 призначена експертиза не проведена у зв`язку з неявкою громадянки ОСОБА_3 з дитиною до експертної установи.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року за клопотанням ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зобов`язано внести на депозитний рахунок суду грошову суму в розмірі 3 500 грн в якості забезпечення судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. 

Вимоги вказаної ухвали позивач виконав та вніс на депозитний рахунок суду грошову суму в розмірі 3 500 грн в якості забезпечення судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року у справі вдруге призначено судово - генетичну експертизу, проведення якої також не відбулося у зв`язку з неявкою громадянки ОСОБА_3 з дитиною до експертної установи.

Ухвалами Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 листопада, 27 грудня 2018 року у справі втретє призначено судово - генетичну експертизу; Комунальний заклад «Харківське обласне бюро судово - медичної експертизи» визначено як місце відбору біологічних зразків. 

Однак і до Харківського обласного бюро судово - медичної експертизи відповідач не з`явилась.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу, проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживання правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань.

Отже, судова колегія вважає безспірним той факт, що відповідач ухиляється від проведення експертизи. З грудня 2016 року справа знаходиться на розгляді в судах, відповідачу достовірно було відомо про розгляд справи і вона, маючи можливість надати докази, не скористалась своїм процесуальним правом прийняти участь у проведенні експертизи з метою спростування факту батьківства позивача, що є порушенням вимог Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У статті 134 СК України законодавець закріпив порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Унесення змін до актового запису про народження передбачено Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.

Відповідно до пункту 2.13.1 зазначених правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, в тому числі, і рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно з пунктом 2.16.4 цих правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Оскільки відповідачем не спростовано жодним доказом вимоги позивача про батьківство, окрім того вона ухилилася від проведення експертизи, правових підстав для відмови в задоволенні позову в частині встановлення батьківства в суду першої інстанції не було.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову в частині встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження.

Позовна вимога про зобов`язання Орджонікідзевського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області видати нове Свідоцтво про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною. Нове Свідоцтво про народження дитини підлягає видачі на підставі судового рішення про встановлення батьківства та відповідної заяви про внесення змін до актового запису про народження.

Щодо строку позовної давності судова колегія зазначає таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті 267 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просила застосувати річний строк позовної давності, оскільки позивач знав коли народилася дитина.

Згідно з поясненнями позивача він не звертався до суду із позовом про встановлення батьківства, оскільки, після народження дитини він з ОСОБА_3 та сином проживали разом однієї сім`єю, і лише після того, як відповідач почала вчиняти перешкоди позивачу в здійсненні його прав та обов`язків відносно дитини, він подав відповідний позов. 

Враховуючи наведене, суд вважає, що пропуск строку позовної давності для пред`явлення вимог щодо визнання батьківства позивачем пропущено з поважних причин і збоку держави в особі суду права позивача та дитини на юридичне встановлення спорідненості незалежно від волі інших осіб підлягають захисту.

Європейський суд з прав людини у справі «М.Т. проти України» (рішення від 19 березня 2019 року) вказав, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)). Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи (див. рішення ЄСПЛ від 18 травня 2006 року у справі «Ружанські проти Польщі» («Rozanski v. Poland», заява № 55339/00, § 78). На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (див. рішення ЄСПЛ від 12 лютого 2013 року у справі «Кріштіан Барнабас Тот проти Угорщини» («Krasztian Barnabas Tot v. Hungary», заява № 48494/06, § 33-38)) (§ 24 Рішення).

Саме такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 753/10895/15-ц (провадження № 14-233звц19).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 травня 2019 року - скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання батьківства - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до Актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині запису про батька, вказавши батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                                    А.В. Котелевець

Судді                                                                                                 Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова