УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/7226/19
Провадження № 22-ц/4820/404/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 лютого 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2019 року (суддя Бондар О.О.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 11.06.2014 року з відповідачем укладено кредитний договір №б/н про надання кредиту в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 30.09.2019 року заборгованість за договором кредиту становить 105 786,68 грн., яка складається з наступного:
-433,66 грн. – заборгованість за кредитом;
-94 141,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;
-5 698 грн. – заборгованість за пенею та комісією, а також 
-500 грн. – штраф (фіксована частина);
-5013,65 грн. – штраф (процентна складова).
У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 105 786,68 грн. за кредитним договором №б/н від 11.06.2014 року, та судові витрати у розмірі 1921 грн.
       Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 433 грн. 66 коп. – заборгованості за тілом кредиту та судові витрати в сумі 78 грн. 00 коп.
В стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 94 141,37 грн. – заборгованості по процентам за користування кредитом; 5698 грн. – пені та комісії, 500 грн. – штрафу (фіксована частина), 5013,65 грн. – штрафу (процентна складова) відмовлено. 
Не погоджуючись з цим рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення не оскаржується; стягнути з відповідача судові витрати.
Вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.
Посилається на те, що суд безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків та неустойки судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання цього кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідач відзив не надала та жодним чином не спростувала доводів позивача. 
За доводами апеляційної скарги 11.06.2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та підписавши її погодилась з цими Умовами та Правилами, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг є укладенням договору з Банком. Відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Також позивач зазначає, що редакції Умов та Правил надання банківських послуг, починаючи з 01.04.2012 року та до цього часу розміщені на офіційному сайті Приватбанку https://privatbank.ua/terms в розділі «Архів договорів», а також з Умовами та Правилами, Тарифами можна ознайомитись у будь-якому відділенні Пиватбанку, в тому числі, взяти брошуру із Тарифами з собою додому та ознайомитись вдома. Крім того, жодного підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та Правилами закон не вимагає.
Проте, як зазначає АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доказів, що відповідача було ознайомлено з іншими Тарифами та/або Умовами та правилами, ніж ті, що були долучені до позовної заяви, відповідачем не надано, тому у суду першої інстанції не було правових підстав не брати до уваги саме ті Тарифи, Умови та Правила, що долучені Банком до позовної заяви. Рішення суду щодо неознайомлення відповідача з Тарифами, Умовами та Правилами ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
Також за доводами апеляційної скарги саме по собі посилання на неознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.
Апелянт зазначає, що не маючи жодних доказів проти вимог позивача, місцевий суд замість посилань на факти, в обґрунтування оскарженого рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою у цій справі.
Крім того, на думку апелянта, місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, чим допустив грубе порушення норм цивільного права.
Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. 
Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність Банку, може становити економічну небезпеку для країни, та призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки. 
Відзиву на апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду від учасників справи не надходило.  
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається. 
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного кредитного договору у виді заяви № б/н від 11.06.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі  500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Встановлено, що анкета-заява від 11.06.2014  року містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію (а. с. 7).
У заяві позичальника від 11.06.2014 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штраф за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»), та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору (а. с. 8-32).
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів та неустойки, суд виходив з того, що анкета-заява не містить даних про умови кредитування: процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які додані позивачем до позовної заяви, не містить підпису позичальника.
За висновками суду матеріали справи не містять підтверджень, що саме таку інформацію, як зазначено у цих витягах, розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).
Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
У рішенні зазначено, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Судові витрати судом розподілено пропорційно до задоволених вимог.
З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом  статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
За приписами ч.1  ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Посилання апелянта, що суд безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків та неустойки судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання цього кредитного договору недійсним або нікчемним, відповідач відзив не надала та жодним чином не спростувала доводів позивача, є безпідставними та суперечать судовій практиці.
Доводи апеляційної скарги, що 11.06.2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та підписавши її погодилась з цими Умовами та Правилами, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору, і що відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами, є безпідставними, спростовуються обставинами справи, письмовими доказами та недоведеністю позовних вимог в цій частині зі сторони позивача. 
Аргументи апеляційної скарги, що редакції Умов та Правил надання банківських послуг, починаючи з 01.04.2012 року та до цього часу розміщені на офіційному сайті Приватбанку https://privatbank.ua/terms в розділі «Архів договорів», а також з Умовами та Правилами, Тарифами можна ознайомитись у будь-якому відділенні Пиватбанку, в тому числі, взяти брошуру із Тарифами з собою додому та ознайомитись вдома, не доводить ту обставину, що відповідач ознайомлена саме з тими Умовами, Правилами та Тарифами, що діяли на момент підписання заяви.
Твердження апелянта, що доказів, що відповідача було ознайомлено з іншими Тарифами та/або Умовами та правилами, ніж ті, що були долучені до позовної заяви, відповідачем не надано, тому у суду першої інстанції не було правових підстав не брати до уваги саме ті Тарифи, Умови та Правила, що долучені Банком до позовної заяви, є безпідставними. Позивач не надав доказів на підтвердження вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки анкета-заява не містить таких умов. 
Доводи апеляційної скарги, що саме по собі посилання на неознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, є необґрунтованими. Суд в оскаржуваному рішенні не визнавав неукладеним договір, укладений 11.06.2014 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 .
Твердження апелянта, що не маючи жодних доказів проти вимог позивача, місцевий суд замість посилань на факти, в обґрунтування оскарженого рішення послався на судову практику Верховного Суду, яка не є і не може бути доказовою базою у цій справі, є необґрунтованими. Судом першої інстанції таким чином була надана мотивована оцінка аргументам, наведеним учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, як того вимагає цивільно-процесуальний закон. Крім того, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги, що встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, не може бути підставою для скасування рішення суду. Суд відмовив у задоволенні цієї частини позову, оскільки позивач не надав доказів, що сторони обговорили при укладенні договору умови про сплату позичальником відсотків, пені, штрафів.
Твердження АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність Банку, може становити економічну небезпеку для країни, та призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у Банку на депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки, є загальним висновком і не може бути підставою для скасування конкретно оскаржуваного рішення. Саме неналежне оформлення співробітниками банку договорів може привести до вищезазначених наслідків.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 13 лютого 2020 року.

 
Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк