ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" лютого 2020 р.           Справа№ 920/996/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Чорногуза М.Г. 

розглянувши у письмовому провадженні 
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Чистякова Віталія Олеговича
на ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.11.2019 (повний текст ухвали складено 02.12.2019)
у справі №920/996/19 (суддя Джепа Ю.А.)
за позовом фізичної особи-підприємця Чистякова Віталія Олеговича
до Сумської обласної державної адміністрації 
про визнання частково недійсним договору, визнання поновленим договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 25.11.2019 у справі №920/996/19 заяву Сумської обласної адміністрації задоволено. Постановлено передати справу №920/966/19 до Господарського суду міста Києва на підставі частини п`ятої статті 30 ГПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що оскільки відповідачем у даній справі є Сумська обласна державна адміністрація, даний спір належить до розгляду Господарським судом міста Києва. При цьому, суд зазначив, що при вирішенні питання щодо підсудності справи, у випадку коли відповідачами є органи виконавчої влади, визначені в частині п`ятій статті 30 ГПК України, вирішальним є саме суб`єктний склад учасників справи, а тому, в даному випадку, пріоритетним є застосовування частини п`ятої статті 30 ГПК України.
Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.11.2019, направити справу №920/996/19 для подальшого розгляду до Господарського суду Сумської області.
Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив порушення судом норм процесуального права. При цьому скаржник вказує на відсутність підстав для передачі справи до Господарського суду міста Києва, посилаючись на те, що предметом спору є земельна ділянка (нерухоме майно), яка знаходиться за межами населених пунктів Покровської сільської ради Краснопільського району Сумської області, а тому наявна самостійна підстава для розгляду справи Господарським судом Сумської області у відповідності до частини третьої статті 30 ГПК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 у справі №920/996/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Чистякова Віталія Олеговича на ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.11.2019 у справі №920/996/19. Постановлено здійснювати апеляційний перегляд оскаржуваної ухвали без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Фізична особа-підприємець Чистяков Віталій Олегович звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до Сумської обласної державної адміністрації, в якій просить суд: 
1) визнати недійсним пункт 8 розділу "Строк дії договору" договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.2012, загальною площею 9,0755, в т.ч. водного дзеркала 6,3782 га, землі під пасовищами 2,5302 га та землі під гідротехнічною спорудою 0,1671 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5922384200:06:001:0161, яка знаходиться за межами населених пунктів Покровської сільської ради Краснопільського району Сумської області, укладений між Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області та фізичною особою-підприємцем Чистяковим Віталієм Олеговичем та зареєстрованим у відділі Держкомзему у Краснопільському районі 17.10.2012 за № 592238424002916, в частині дії договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.2012 з 05.10.2012 по 05.10.2019; 
2) визнати поновленим на 7 (сім) років терміну дії договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.2012, загальною площею 9,0755, в т.ч. водного дзеркала 6,3782 га, землі під пасовищами 2,5302 га та землі під гідротехнічною спорудою 0,1671 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5922384200:06:001:0161, яка знаходиться за межами населених пунктів Покровської сільської ради Краснопільського району Сумської області, укладений між Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області та фізичною особою-підприємцем Чистяковим Віталієм Олеговичем та зареєстрованим у відділі Держкомзему у Краснопільському районі 17.10.2012 за № 592238424002916 на тих самих умовах; 
3) визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.2012 про поновлення терміну дії договору оренди землі (з розташованим на ній водним об`єктом) від 17.10.2012, загальною площею 9,0755, в т.ч. водного дзеркала 6,3782 га, землі під пасовищами 2,5302 га та землі під гідротехнічною спорудою 0,1671 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5922384200:06:001:0161, яка знаходиться за межами населених пунктів Покровської сільської ради Краснопільського району Сумської області, укладений між Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області та фізичною особою-підприємцем Чистяковим Віталієм Олеговичем та зареєстрованим у відділі Держкомзему у Краснопільському районі 17.10.2012 за № 592238424002916, в редакції, зазначеній в позовній заяві. 
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 30.09.2019 відкрито провадження у справі №920/996/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
17.10.2019 Сумською обласною державною адміністрацією подано місцевому господарському суду заяву, в якій представник відповідача просив суд передати матеріали справи №920/996/19 за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва на підставі частини п`ятої статті 30 ГПК України.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 25.11.2019 у справі №920/996/19 заяву Сумської обласної адміністрації задоволено. Постановлено передати справу №920/966/19 до Господарського суду міста Києва на підставі частини п`ятої статті 30 ГПК України.
Ухвала суду мотивована тим, що оскільки відповідачем у даній справі є Сумська обласна державна адміністрація, даний спір належить до розгляду Господарським судом міста Києва. При цьому, суд зазначив, що при вирішенні питання щодо підсудності справи, у випадку коли відповідачами є органи виконавчої влади, визначені в частині п`ятій статті 30 ГПК України, вирішальним є саме суб`єктний склад учасників справи, а тому, в даному випадку, пріоритетним є застосовування частини п`ятої статті 30 ГПК України.
Відповідно до  статті 55 Конституції України  кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
За змістом частини першої  статті 2 ГПК України  завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ,  віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Частинами першою та другою статті 4 ГПК України  встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді,  до юрисдикції якого вона віднесена  законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах,  віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а  також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил  юрисдикції у господарських судах.
Положеннями  Господарського процесуального кодексу України  визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23 ГПК України), інстанційна юрисдикція (статті 24-26 ГПК України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31 ГПК України).
Відповідно до частини 1  статті 27 ГПК України  позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України  встановлено правила виключної підсудності справ.
Згідно із частиною 3  статті 30 ГПК України  спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Водночас,  частиною п`ятою статті 30 ГПК України  (в редакції, яка діяла на час постановлення судом оскаржуваної ухвали) передбачено, що спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України,  міністерство  чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю,  розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
У розумінні наведених норм процесуального права виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Виключна підсудність за змістом частини 5  статті 30 ГПК України  визначає суд, яким має бути розглянуто справу. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування. 
Аналогічної позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 у справі №905/1566/17.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі є вимоги фізичної особи-підприємця Чистякова Віталія Олеговича до Сумської обласної державної адміністрації про визнання частково недійсним договору оренди землі, визнання поновленим договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди.
З огляду на те, що відповідачем у справі є обласна рада, на підставі частини п`ятої статті 30 ГПК України  справа є підсудною Господарському суду  міста Києва. 
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у справі №916/142/19 (постанова від 16.08.2019), в якій також виникло питання застосування положень частин третьої та п`ятої ст. 30 ГПК України.
Відповідно до пункту 1 частини 1  статті 31 ГПК України  суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції  (підсудності) іншого суду.
Частиною 3  статті 31 ГПК України  визначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Відповідно до ч. 1  ст. 8 ГПК України  в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно із  статтею 11 ГПК України  суд застосовує при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".
Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку  судом, яким процесуальним законом надано право розглядати спір за певним суб`єктним складом.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правомірно застосовані положення частини п`ятої статті 30 ГПК України  та вирішено передати справу №920/996/19 за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду міста Києва.
Заперечення апелянта спростовуються наведеним, оскільки у разі наявності підстав для застосування як частини третьої  ст. 30 ГПК України, так і частини п`ятої  ст. 30 ГПК України, спір підлягає розгляду місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування судового рішення, а тому відхиляються судом.
Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Чистякова Віталія Олеговича залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.11.2019 у справі №920/996/19 залишити без змін.
Матеріали справи №920/996/19 передати Господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                О.В.  Агрикова

                                                                                М.Г. Чорногуз