ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Харків

Справа № 641/1332/19
Провадження № 22-ц/818/687/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого                Кругової С.С.,
суддів                        Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу представника  ОСОБА_4 (Адвокатське об`єднання «Ястребова і партнери»), яка діє в інтересах ОСОБА_1  на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2019 року, постановлену суддею Колодяжною І.М.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 92123 грн. на відшкодування матеріальної шкоди (90123 грн. – вартість відновлювальних робіт та 2000 грн. – вартість складення звіту про оцінку завданої шкоди), завданої внаслідок залиття квартири та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, а також витрати по сплаті судового збору.

Позов мотивований тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . На момент подання позову до суду власником квартири АДРЕСА_2 , яка розташована над квартирою позивача, був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту смерті власника зазначеної квартири до моменту її відчуженн, тобто до 24 листопада 2018 року, фактичними користувачами квартири були відповідачі по справі. 28 вересня 2018 року відбулося залиття квартири позивача, яке завдало матеріальну шкоду її майну. Відповідно до акту обстеження квартири позивача від 03 жовтня 2018 року складеного комісією КП «Жилкомсервіс» дільниця №20 у присутності представника КП «ХТМ», залиття квартири відбулося внаслідок халатного відношення відповідачів до санітарно - технічних приладів у своїй квартирі. 5 жовтня 2018 року ОСОБА_2 повністю визнав свою вину та зобов,язався відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, надавши на підтвердження цього власноручно написану розписку, але на теперішній час він ухиляється від відшкодування шкоди. Згідно звіту про оцінку майна від 12 листопада 2018 року матеріальна шкода завдана майну позивача, внаслідок залиття квартири, а також вартість відновлювальних робіт склала 90123,00 грн. Вартість експертної оцінки складає 2000 грн. Також позивач зазнала моральних страждань, що полягало у тривалих хвилюваннях, незручностях у побуті, значних витратах часу та сил на відновлення пошкодженого майна, а так само від усвідомлювання того, що відповідачі навмисно ухиляються від відшкодування шкоди, моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000 грн.

У відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що відсутні будь-які докази залиття квартири позивача внаслідок неправомірних дій відповідачів та доказів того, що майнова шкода позивачу завдана їх неправомірними діями чи бездіяльністю та з вини саме відповідачів. Також зазначав, що звіт було складено 7 листопада 2018 року, тобто через півтора місяці після залиття. За цей час розмір збитків значно збільшився, що свідчить про штучне завищення позивачем розміру шкоди. Крім того, звіт містить суттєві протиріччя, тому його не можна вважати допустимим та достовірним доказом. Позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення матеріальної шкоди, яка на думку представника відповідачів задоволенню також не підлягає. Крім того, відповідач ОСОБА_3 не є належним співвідповідачем, адже вона з ОСОБА_5 не спілкувалася та з 26.10.1994 по 05.10.2018 до квартири жодного разу не заходила і ніякого відношення до цієї квартири не має.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2019 року, повний текст якого складено 23 жовтня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що акт від 03 жовтня 2018 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити, тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди. Крім того, позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів проведення ремонтних робіт з метою усунення пошкоджень, заподіяних внаслідок залиття його квартири. Оскільки, розмір завданої шкоди є істотною обставиною, яка підлягає доведенню, і суд, виходячи із принципу диспозитивності, за відсутності належних доказів, не може на власний розсуд визначати розмір завданої шкоди, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достатніми доказами розміру завданої шкоди. Отже, суд вважав, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, задоволенню не підлягають, оскільки не доведено розмір заподіяної шкоди позивачу, не встановлено винність дій відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідачів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представника  ОСОБА_4 (Адвокатське об`єднання «Ястребова і партнери»), яка діє в інтересах ОСОБА_1  звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої у зв`язку із залиттям та ухвалити нове судове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що станом на день залиття квартири АДРЕСА_3 28 вересня 2018 року власником квартири АДРЕСА_4 , яка знаходиться вище був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із заявою про прийняття спадщини звернувся лише ОСОБА_2 , тобто відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України він прийняв спадщину у вигляді вищевказаної квартири, та склав розписку про відшкодування шкоди завданої залиттям, чим фактично взнав наявність своєї вини у спричиненні збитків. Звіт про оцінку майна було складено ТОВ «Промексперт», що є суб`єктом оціночної діяльності, який відповідач не оскаржив та не замовляв нового, тому наданий звіт є дійсним та належним доказом у справі. Також, як на доказ наявності спричиненої позивачу шкоди залиттям квартири посилається на акт «Жилкомсервісу» від 3 жовтня 2018 року, який не оскаржувався та складався зі слів ОСОБА_2 в частині встановлення причини залиття квартири позивача.

Посилаючись на ст. 22 та 1166 ЦК України вказує, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відтак вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, тоді як позивач зобов`язаний довести наявність шкоди та її розмір.

Стверджує, що позивач як власник має повне право розпоряджатися своєю власністю в частині стану своєї квартири, проте отримання відшкодування за її пошкодження або втрату – його законне право.

Вказує на те, що рішення суду першої інстанції не містить жодного обґрунтування в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Між тим, внаслідок залиття квартири у ній з`явився грибок, а донька позивача з цього часу знаходиться під наглядом лікаря-отоларинголога з приводу лікування алергічного ринофарингіту, окрім цього часто зверталися до лікарні з приводу гострих респіраторних захворювань. Також, на розмір моральної шкоди вплинув факт суттєвих збитків та необхідність вирішення питання в судовому порядку, що відобразилось на психологічному стані позивача.

Окрім зазначеного, вказує на підстави стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. та надає документи на підтвердження викладених обставин у вигляді договору про надання правничої допомоги, акту прийому-передачі та документи на підтвердження оплати послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу просить закрити апеляційне провадження, оскільки скарга підписана особою, яка не має права її підписувати, або залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Також вказує, що до квартири відповідача мала доступ ще одна стороння особа, а саме ОСОБА_6 , що позивачем не спростовано. Вважає акт «Жилкомсервісу» недопустимим та недостовірним доказом, оскільки обставини, викладені у ньому не відповідають дійсності та сам акт не відповідає Додатку №4 до «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». Звіт про оцінку майна від 07.11.2018 також вважає недоречним доказом, оскільки він складений через півтора місяці після залиття та складений на припущеннях. Зазначає, що розписка ОСОБА_2 не може вважатись доказом його вини або завданої позивачу шкоди. Висловлює заперечення щодо долучення нових доказів до справи разом з апеляційною скаргою. Вважає, що не доведено причинно-наслідковий зв`язок між подією залиття квартири позивача та розміром завданої їй моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення шкоди з ОСОБА_2 , тому рішення суду в іншій частині, а саме стягнення шкоди з ОСОБА_3 в апеляційному порядку не переглядається.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.07.2014 року, посвідченого ПН ХМНО Коссе Л.М. за р. №1648. 

03 жовтня 2018 року комісією у складі: начальника дільниці №20 КП «Жилкомсервіс», інженера дільниці, майстра дільниці проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 та складено акт. При комісійному обстеженні встановлено, що 28.09.2019 року о 23-00 год. виникло залиття квартири АДРЕСА_3 , залиття відбувалося з квартири АДРЕСА_4 розташованої на 11-му поверсі, також були залиті приміщення №40 (дев`ятий поверх). Згідно висновку комісії: 03.10.2018 року було надано доступ до квартири АДРЕСА_4 співробітникам КП «ХТМ» теплової дільниці №5. Дефектів на внутрішньоквартирному трубопроводі слюсарем-сантехником КП «ХТМ» не виявлено. Зі слів жильця квартири АДРЕСА_4 в квартирі був залишений у відкритому стані кран гарячої води на сантехнічному приборі в приміщенні кухні. Слюсарем - сантехником КП «ХТМ» була включена подача гарячого водопостачання на під`їзд, течі у квартирі АДРЕСА_4 не було. В житловий АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 поступає подача гарячого водопостачання с ТРП 4/5, яка була відключена на ПЗР (планово попереджувальні роботи ) з 18.08.2018 року по 28.09.2018 року (а.с.9-10).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.11.2018 року квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_7 . 

Відповідно до звіту про оцінку майна виконаного ТОВ «Промексперт» від 12.11.2018 року розмір майнової шкоди, спричиненого власнику квартири АДРЕСА_1 складає 90123 грн. За висновком, викладеним у акті обстеження жилого приміщення (квартири) АДРЕСА_3 маються пошкодження внутрішнього оздоблення кімнат та приміщень квартири АДРЕСА_3 і меблів, які викликані потраплянням води зі сторони квартири АДРЕСА_4 . Також була залита квартира АДРЕСА_7 на 10 поверсі(а.с.17-32).

Вартість проведеного звіту ТОВ «Промексперт» складає 2000 грн, яка сплачена позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією від 07.11.2018 року. 

Відповідно до розписки від 05.10.2018року відповідач ОСОБА_2 зобов`язався відшкодувати матеріальну шкоду пов`язану з залиття квартири АДРЕСА_1 (а.с.16).

Як вбачається з листа приватного нотаріуса ХМНО Шефель Д.С. від 31.05.2019 року відчужувачем квартири АДРЕСА_4 , за договором купівлі- продажу від 24.11.2018 року за р. №1508 по АДРЕСА_8 є ОСОБА_2 . 

Згідно інформації наданої на виконання ухвали суду Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою від 18.06.2019 року, у Сьомій ХДНК 11.06.2018 року заведена спадкова справа №219/2018 після смерті ОСОБА_5 ,померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 . 11 червня 2018 року у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця ОСОБА_2 . Батько спадкодавця ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати спадкодавця ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті спадкодавець у зареєстрованому шлюбі не перебував. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. 

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У частині першій статті 81 ЦПК України, закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Предметом доказування під час судового розгляду є  факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (стаття 76 ЦПК України).    

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено розмір заподіяної йому шкоди (а.с.182), проте акт про залиття квартири від 3 жовтня 2018 року не відповідає вимогам щодо його змісту та форми, отже не може бути належним доказом розміру завданої шкоди.

Разом з тим судом не враховано, що сам по собі акт є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані (Аналогічні висновки місять постанови Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 та від 29 травня 2019 року у справі №645/2087/15).

Суд першої інстанції установив, що згідно звіту про оцінку майнової шкоди від 12 листопада 2018 року вартість збитків, що нанесені залиттям квартири АДРЕСА_1 становить 90123 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну, який підтверджений звітом про оцінку майна, зробив необґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової  шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Крім того, встановивши наявність вини відповідача у залитті квартири позивача, глибину її душевних страждань, вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції з урахуванням вимог статей 23, 1167 ЦК України, дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

В цій частині судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків.

Позивачу внаслідок пошкодження майна, заподіяного залиттям квартири з вини відповідача, було завдано моральної шкоди, що полягала у порушенні нормальних життєвих зв`язків, що потребувало додаткових зусиль для приведення свого життя у звичайний стан.

Факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру підтверджено, це пов`язано із неправомірними діями відповідача і позивач оцінює заподіяну їй моральну шкоду в грошовій сумі - 5000 грн. і при цьому виходить з того, що ОСОБА_1 зазнала негативних емоцій та переживань внаслідок пошкодження квартири, що полягало у тривалих хвилюваннях, незручності у побуті, значних витрат часу та сил на відновлення пошкодженого майна. Крім того, вказувала, що це відобразилось на здоров`ї її доньки. Відповідач тривалий час не відшкодував матеріальну шкоду в будь-якому розмірі. А також суд ураховує, те що позивач вимушений звертатися до суду.

Згідно з п. 9 вказаної Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуються вимоги розумності та справедливості, характер й обсяг страждань, яких зазнав позивач, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в цій частині, та стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції були неналежним чином оцінені подані сторонами докази, невірно встановлені обставини справи тане правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, з огляду на що, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати, понесені за надання правової допомоги, у сумі 3500 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Суд доходить до висновку, що в цій частині вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір покладається на сторони також пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем визначено ціну позову в розмірі 97123 грн., судом частково задоволено позов на суму 92123 грн. (90123 грн. майнової шкоди та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди), що становить 94,85%.

Позивачем надано квитанцію щодо сплати 2000 грн. на користь ТОВ «Промексперт» за складання звіту про оцінку майна, отже, враховуючи пропорційність задоволених вимог, стягненню в цій частині підлягає сума 1897,04 грн.

Крім того, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1689,64 грн. за звернення із позовом та 2534,45 грн. за подання апеляційної скарги, всього 4224,09 грн., що підтверджується оригіналами квитанцій. Отже, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4006, 62 грн.

Також, позивач просила стягнути на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Колегія суддів зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України) (Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду від 12 лютого 2020 року, справа № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19).

В матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги у цивільному провадженні №101 від 6 листопада 2019 року укладений між Адвокатським об`єднанням «Ястребова і партнери» та ОСОБА_1 , додаткова угода №1 до вказаного договору, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката за договором №101, акт наданих послуг за листопад 2019 року та копія квитанції про сплату позивачем 2500 грн. за договором №101.

Так, з вказаних документів вбачається, що за період з 06.11.2019 по 21.11.2019 Адвокатським об`єднанням надано клієнту послуги: з правової оцінки матеріалів даної судової цивільної справи, нормативної бази та існуючої судової практики з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири – 1 год. (вартість 1 години 1000 грн). на суму 1000 грн.; складання проекту апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 21 жовтня 2019 року – 1,5 год. (вартість 1 години 1000 грн) на суму 1500 грн., загальна сума наданих послуг за договором за вищевказаний період склала 2500 грн. Крім того, загальна сума витрат клієнта за надання правничої допомоги за договором №101 від 06.11.2019 передбачається у розмірі 3500 грн.

З огляду на викладене, позивач та Адвокатське об`єднання визначили в договорі фіксований розмір гонорару за представництво інтересів позивача в суді, понесені позивачем судові витрати за договором пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим і співмірним із складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт.

Отже, вказані вимоги підлягають задоволенню з урахуванням пропорційності задоволених вимог у розмірі 3319,81 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_4 (Адвокатське об`єднання «Ястребова і партнери»), яка діє в інтересах ОСОБА_1  – задовольнити частково. 

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2019 року – скасувати та ухвалити нове. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_11 ) на відшкодування матеріальної шкоди 90123 (дев`яносто тисяч сто двадцять три) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_11 ) на відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_10 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_11 ) на відшкодування судових витрат: 4006 (чотири тисячі шість) грн. 62 коп. - судового збору, 1897 (одна тисяча вісімсот дев`яносто сім) грн. 04 коп. – вартість звіту про оцінку майна, 3319 (три тисячі дев`ятнадцять) грн. 81 коп. – витрат на правничу допомогу, всього: 9223 (дев`ять тисяч двадцять три) грн. 47 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        С.С. Кругова

Судді                                                                О.В. Маміна

                                                               Н.П. Пилипчук