Ухвала
іменем України
 
17 січня 2020 року
м. Київ
справа № 725/855/18
провадження № 51-196ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 12017260020001463 від 20 жовтня 2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Прип`яті Київської області, жителя 
АДРЕСА_2 , такого, що відповідно до ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК.
Встановлені обставини
За вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 18 грудня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено
від відбування покарання з випробуванням на строк тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
За ч. 2 ст. 289 КК ОСОБА_5 виправдано за відсутності складу кримінального правопорушення.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення стосовно якого
не оскаржуються.
Також районним судом вирішено питання щодо долі речових доказів і судових витрат.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 11 жовтня 2019 року апеляційну скаргу прокурора щодо ОСОБА_6 залишив без задоволення, вирок місцевого суду стосовно останнього – без змін, а вироком від 11 жовтня 2019 року частково задовольнив апеляційну скарну прокурора щодо ОСОБА_5 .
Суд скасував вирок районного суду щодо ОСОБА_5 в частині виправдання за ч. 2 ст. 289 КК та призначення покарання за ч. 1 ст. 263 цього Кодексу та ухвалив новий вирок, яким  ОСОБА_5 визнав винуватим і засудив: за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу – до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 263 КК – до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно
ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна.
ОСОБА_5 взято під варту  із залу суду та постановлено обчислювати строк відбування покарання з моменту виконання вироку.
В решті рішення районного суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник зазначає про незаконність вироку апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону,
а тому просить скасувати згадане судове рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи для обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням, фактично не погоджуючись із висновками апеляційного суду про визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК, захисник посилається на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, однак у касаційній скарзі не наводить обґрунтування незаконності вироку апеляційного суду відповідно до частин 1, 2 ст. 438 КПК, не вказує, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановленого рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку апеляційного суду з огляду на положення статей 370, 374, 404, 407, 412, 413, 420 цього Кодексу та ч. 2 ст. 28 КК у їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі відсутні конкретні доводи щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у рішенні цього суду, як щодо необхідності ухвалення двох рішень стосовно різних обвинувачених (вироку та ухвали) із посиланням на усталену судову практику, в тому числі Верховного Суду, так і щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального законів.
Також захисник не зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний суд безпідставно не задовольнив.
Натомість у касаційній скарзі містяться лише витяги з вироку апеляційного суду,
з якими не погоджується захисник, та посилання на неповноту судового розгляду і на невідповідність висновків апеляційного суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також вказівка на необхідність дати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж та, яку дав суд апеляційної інстанції,
що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду касаційним судом.
Також захисник не долучивдо касаційної скарги її копій з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження й усім учасникам судового провадження, як це встановлено в п. 6 ч. 2 ст. 427 КПК, та не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 цього Кодексу.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5  залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків — десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3