Справа № 344/6491/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/173/20 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Мелінишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого (суддя-доповідач)        Мелінишин Г.П.
       суддів:                                Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,
       за участю секретаря                Капущак С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Антоняка Т.М., ухвалене 12 листопада 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 15 листопада 2019 року, в справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У травні 2016 року представник ПАТ «А-Банк» (в подальшому перейменовано на АТ «А-Банк») звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 31.10.2011 року між сторонами шляхом підписання анкети-заяви було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 25 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за ним. При цьому вони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України, яка визначає умови укладення договорів приєднання. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір, про що свідчить його підпис. Відповідно він надав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, а також його зміну за рішенням та ініціативою банку. Договором також передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору з інформуванням про це позичальника. 
Позивач виконав свої зобов`язання з надання банківських послуг в повному обсязі.
Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, станом на 05.05.2016 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 86 694,99 грн. Зокрема: 25 686,65 грн - за тілом кредиту, 56 103,83 грн – по процентах за користування кредитом, 300,00 грн – за пенею та комісією, 500,00 грн штрафу (фіксована частина) та 4 104,52 грн штрафу (процентна складова). Тому просив задовольнити позов. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.11.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «А-Банк» 25 686,65 грн непогашеного тіла кредиту за кредитним договором №б/н від 31.10.2011 року та 413,40 грн витрат по оплаті судового збору. В решті вимог позову відмовлено.
При цьому суд виходив з того, що надані банком витяг з Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. З огляду на це відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому суд відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог, дійшовши переконання про обґрунтованість стягнення лише отриманого та непогашеного позичальником тіла кредиту.
Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу. 
Зазначає, що між сторонами був укладний кредитний договір, про що надано належні докази. Боржник користувався кредитом, що свідчить про ознайомлення та згоду з Умовами і Правилами надання банківських послуг. Своїм підписом позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, що вказує на приєднання його до запропонованого договору. Посилається на статтю 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Останній, навіть у разі не погодження Умов та Тарифів банку, повинен сплачувати процентну ставку за користування кредитом, тому суд повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України.
З цих підстав просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухваливши нове про задоволення позову в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування. 
На його думку укладений між ними договір не можна класифікувати договором приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювались самим банком. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А отже, суд прийшов вірного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів та комісії за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Представник АТ «А-Банк» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату,час і місце розгляду справи. При цьому в апеляційній скарзі банк зазначав про розгляд справи без участі його представника. Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку з його неявкою не вбачає.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Деренько З.М. доводи апеляційної скарги заперечили, пославшись на законність ухваленого рішення.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду переглядається лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду в оскарженій частині не повністю відповідає вказаним вимогам.
Як правильно встановив суд першої інстанції, і це підтверджується матеріалами справи, 31.10.2011 року між ПАТ «А-Банк» (в подальшому перейменоване на АТ «А-Банк») та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку, укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останньому надано кредит на картковий рахунок. При цьому в заяві зазначено, що позичальник погоджується, що підписана заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ними договір, підтвердженням чого є його підпис (а.с. 8 т.1 ). 
Відповідно, позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку заборгованості, посилався на Тарифи банку, а також Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 9-12 т.1).
На виконання умов договору відповідачу 07.11.2011 року було видано кредитну картку № НОМЕР_1 терміном дії до 11/13, а 13.08.2014 року - картку № НОМЕР_2 з терміном дії до червня 2018 року (а.с. 34, 119 т.1).
Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем на підтвердження своїх вимог, станом на 05.05.2016 року загальна сума боргу за кредитним договором складала 86 694,99 грн. З яких: 25 686,65 - за тілом кредиту, 56 103,82 грн – по процентах за користування кредитом, 300,00 грн – за пенею та комісією, 500,00 грн штрафу (фіксована частина) та 4 104,52 грн штрафу (процентна складова). 
Посилаючись на те, що у заяві позичальника від 31.10.2011 року процентна ставка, а також інші істотні умови договору не визначені, а також враховуючи висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 14-131 цс 19 від 03 липня 2019 року, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача частково, стягнувши лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25 686,00 грн.
З висновками суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися, виходячи з наступного.
Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
За змістом частин першої та другої статті 207 ЦК (в редакції на час укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
При укладенні з банком кредитного договору позичальник підписав не лише заяву від 31.10.2011 року, а й довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна GOLD», в якій визначені суттєві умови договору. А саме, що базова ставка за користування кредитом складає 2,5% на місяць та нараховується на суму кредитного ліміту із розрахунку 360 днів на рік, строк внесення платежів до 25 числа наступного за звітним, обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості (але не менш ніж 50 грн та не більше залишку заборгованості). Крім того, встановлена відповідальність у формі пені за невчасне погашення заборгованості (а.с. 149-150 т.1).
Відповідачем в ході судового розгляду не заперечувався факт підписання цієї заяви та довідки. Більше того, копія довідки подана ним особисто в суді першої інстанції.
Отже, між сторонами існує кредитне зобов`язання, на підставі якого позичальник користувався платіжним засобом на умовах, викладених у зазначеній довідці. 
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 1054 ЦК України кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.
На підставі частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно зі статтями 610, 612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.
З наданого банком розрахунку та виписки по рахунку встановлено, що ОСОБА_1 активно користувався кредитними картками, використовував кредитні кошти та на їх погашення періодично вносив платежі. Проте належним чином вчасно та в повному обсязі не виконував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка окрім, тіла кредиту, також включає заборгованість за процентами, пенею, комісією та штрафами.
Так, заборгованість за процентами розрахована банком у вигляді двох складових – несплачені проценти на поточну заборгованість в розмірі 1 739,22 грн та несплачені проценти на прострочену заборгованість в розмірі 54 364,60 грн.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості за процентами на поточну заборгованість в розмірі 1 739,22 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований. 
Натомість, нараховані проценти на прострочену заборгованість в розмірі 54 364,60 грн не відповідають умовам договору та не узгоджуються із визначеним банком розміром простроченої заборгованості на кінець періоду на суму 2 845,08 грн. Тому оскільки цей ромір процентів є недоведеним, підстав для їх стягнення не встановлено. 
При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості щодо пені та штрафів колегією суддів з`ясовано, що за умовами, викладеними в Довідці про умови кредитування (а.с. 149-150 т.1), пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості за кожний день прострочення та в разі заборгованості по кредиту чи процентах один раз на місяць. 
Разом з тим, нарахування комісії не було передбачено укладеним між сторонами договором. Як вбачається з листа банку від 02.03.2017 року в колонці «комісія та пеня» розрахунку наданого банком відображено нарахування тільки пені, на підтвердження чого надано виписку по картковому рахунку (а.с. 215, 223-225 т.1).
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь банку підлягає пеня в сумі 300 грн.
Що стосується вимог про стягнення штрафу, то такі не передбачені умовами кредитного договору, і в їх задоволенні слід відмовити. Посилання при цьому на пункт 10 Тарифів Банку кредитка «Універсальна» не заслуговує на увагу, оскільки за відсутності на них підпису позичальника, такі не є частиною цього кредитного договору. 
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
А отже, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь банку заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 1739,22 грн та заборгованість по пені в розмірі 300 грн. В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
За положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у з`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» необхідно стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог: за подання позовної заяви в розмірі 440,69 грн (1378 грн х 31,98%) та апеляційної скарги в розмірі 69,04 грн (2067 грн х 3,34%).
Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 374, 376, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягнення судових витрат скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код 143600826652) 2039,22 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.10.2011 року, з яких: 1 739,22 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, 300,00 грн заборгованості по пені. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код 143600826652) судові витрати в розмірі 509,73 грн, понесені у зв`язку із розглядом справи. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                         О.О. Томин
Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року