П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
22 січня 2019  року                                                                         м. Київ
                                                                                              Справа №761/44012/16-ц
 
Резолютивна частина постанови оголошена 22 січня 2020 року
Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року
            
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи:     позивач          Кредитна Спілка «Істок» 
                        відповідачі    ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
 
Справа №761/44012/16-ц	 	 	
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2064/2020	 	 	
Головуючий у суді першої інстанції:Осаулов А.А.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.	 	
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної Спілки «Істок» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року, ухваленого суддею Осауловим А.А. повний текст рішення виготовлено 31 березня 2019 року в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва у справі за позовом Кредитної Спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
            Позивач КС «Істок» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до якого просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості по нарахованим відсоткам за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року за Кредитним договором № 168 від 08 травня 2014 року в сумі 11 725 гривень, інфляційні нарахування в сумі 72 210 гривень 23 копійки, а всього 83 935 гривень 23 копійки та судовий збір у розмірі 1378 гривень.
            В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 травня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 35 000 гривень, строком до 10 травня2016 року, відсоткова ставка – 33, 5 % річних. 
            З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Відповідачами належним чином умови кредитного договору виконані не були, внаслідок чого у останніх виникла заборгованість перед позивачем, яка була стягнута з них в судовому порядку в розмірі 107 630 гривень 75 копійок (заборгованість за тілом кредиту та відсотками). Рішення суду набрало законної сили. Втім, відповідачі продовжують порушувати умови кредитного договору та не погашаєть заборгованість, внаслідок чого у останніх перед позивачем виникла заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 11 725 гривень. Крім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України, позивач також просив стягнути з відповідачів суму інфляційних втрат в розмірі 72 210 гривень 23 копійки.
            Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позову Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитом та інфляційних нарахувань.
            Не погоджуючись з рішенням суду, головою правління Кредитної Спілки «Істок» Дроновою Т.О. подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду в частині відмови у стягненні інфляційних нарахувань у розмірі 72210 гривень 23 копійки та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в розмірі 68810 гривень 22 копійки, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, винесеним при невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та зі порушенням норм матеріального та процесуального права.
            Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Богдан О.О. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечував проти доводів апеляційної скарги, вказуючи, що апеляційна скарга є безпідставно та необґрунтованою.
            Зокрема зазначає, що позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідачів відсотків за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016  року та суми інфляційних нарахувань, посилаючись на невиконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року. В той же час, заочне рішення ухвалою Деснянського районного суду м. Києва заочне рішення від 16 січня 2015 року скасовано і триває розгляд справи по суті.
            В судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_1 адвокат Богдан О.О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.
            Представник позивача КС «Істок» в судове засідання не з`явися, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника позивача до суду надійшло клопотання представника позивача Шкурак А.І. про розгляд справи за відсутності представника позивача. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України. 
            Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
            Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
            Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 травня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір ДК2-168, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача грошові кошти (кредит) у розмірі 35 000 гривень, з обов`язком повернути у відповідності до положень Кредитного договору.
            Строк дії договору становить 24 календарні місяці, з моменту підписання – 08 травня 2014 року і до 10 травня 2016 року, але не може бути менше, ніж строк повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.
            Відсоткова ставка за даним Договором становить 33,5 % річних (п. 1.1.-1.3. Кредитного договору).
            В додатку до Кредитного договору сторони узгодили Графік повернення кредиту та сплати відсотків.
            Також 08 травня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір поруки №ДК2-168 ДП1, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 як поручитель взяв на себе зобов`язання перед позивачем як кредитором відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань, передбачених умовами Кредитного договору на строк 24 місяці, зі сплатою відсотків в розмірі 33,5 % річних, а також погашення сум витрат кредитора пов`язаних з неналежним виконанням зобов`язань відповідачем 1 та відшкодування збитків, які можуть бути заявлені позивачем у письмовій вимозі (п. 1.1. Договору поруки).
            Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, надав кредитні кошти.
            Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року по справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з відповідачів на користь позивача солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором ДК2-168 від 08.05.2014 в розмірі 107 630, 75 грн. (заборгованість за тілом кредиту в розмірі 35 000 грн. та нарахованими відсотками в розмірі 72 630, 75 грн.).
            Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначав, що відповідачі і надалі ухиляються від виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, продовжують користуватись грошовими коштами, не виконують рішення суду, ігноруючи письмові вимоги позивача про погашення заборгованості по кредитному договору, що підтверджується матеріалами справи. З врахуванням наведеного, за рішенням суду з відповідачів було стягнуто 107 630, 75 грн.         Розмір заборгованості встановлений станом на 31.12.2014. За період з 01.01.2016 по 31.12.2016 відповідачам нараховані відсотки згідно з умовами Кредитного договору в розмірі 11 725 грн.
            При цьому, з Бухгалтерської довідки розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що у відповідачів наявна заборгованість: згідно рішення суду від 16.01.2015 кредит у розмірі 35 000 грн. та відсотки в розмірі 72 630, 75 грн., за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 виникла заборгованість по відсоткам після рішення суду від 16.01.2015 в розмірі 11 725 грн., а всього – 84 355, 75 грн., з яких відповідачами погашено 21 400, 52 грн.
            Позивач просив стягнути інфляційні нарахування, виходячи із загальної суми заборгованості, стягнутої за рішенням суду з врахуванням нарахованих за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11 725 грн. (33, 5 % річних за умовами Кредитного договору). При цьому позивач пояснив, що інфляційні нарахування в розмірі 72 210, 23 грн. нараховані останнім, починаючи з 2014 року та надає відповідний Розрахунок.
            Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
            Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
            Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
            Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
            Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
            Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
            Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
            Як установлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, по теперішній час перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, що підтверджується копією посвідчення офіцера Серії НОМЕР_1 та Довідкою Військової частини № НОМЕР_2 .
            Відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
            Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
            Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
            В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, тобто з 18.03.2014 року, та триває по теперішній час.
            Отже, враховуючи вищенаведені вимоги законодавства України, оскільки відповідач, який являється позичальником, є військовослужбовцем ЗСУ, з нього не підлягають стягненню грошові кошти відсотків за користування кредитом за договором №ДК2-168 від 08.05.2014 року нарахованих за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року та інфляційні нарахування на суму заборгованості по кредиту за період з 26.06.2014 року по 31.12.2016 року, оскільки особливий період розпочався 18.03.2014 року та триває по теперішній час, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Кредитної Спілки «Істок» – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2019  року  –  залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
            Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна