ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006242	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Старунського Д.М., Качмара В.Я., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові про визнання протиправними дій, скасування приписів та постанови, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року про повернення позовної заяви (суддя першої інстанції Кухар Н.А., м. Львів),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові про: 
- визнання протиправними дій посадових осіб Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю у м.Львові щодо проведення перевірки на об`єкті реконструкція нежитлових приміщень закгальною площею 2715 кв.м. шляхом надбудови на вул. П.Мирного, 24 у м.Львові;
- визнання протиправними дій посадових осіб Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю у м.Львові щодо складення протоколу, приписів та постанови про накладення штрафу на підставі акту перевірки від 05.11.2019, складеного за відсутності ОСОБА_1 ;
- визнання протиправним та скасування припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові від 05.11.2019 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданий ОСОБА_1 ;
- визнання протиправним та скасування припису Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю у м.Львові від 05.11.2019 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, виданий ОСОБА_1 ;
- визнання протиправною та скасування постанови Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю у м.Львові по справі про адміністративне правопорушення №0006-вих-3994/136 від 14.11.2019.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року повернуто позовну заяву позивачу.
Із таким судовим рішенням не погодилася позивач та подав апеляційну скаргу. Вважає, що така прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вимога, заявлена позивачем щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення віднесена до виключної підсудності місцевого загального суду як адміністративного. Зазначає, що така позовна вимога розглядається місцевим загальним судом як адміністративним, але у випадку коли має місце комплексне оскарження дій та рішень протиправно вчинених та прийнятих посадовими особами контролюючого органу, які пов`язані між собою, з врахуванням положень ч. 3 ст. 21 КАС України, такі позовні вимоги можуть розглядатись окружним адміністративним судом.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що однією з позовних вимог є визнання протиправною та скасування постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові по справі про адміністративне правопорушення №0006-вих-3994/136 від 14.11.2019.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки п`ята позовна вимога підсудна місцевому загальному суду як адміністративному.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Порядок та підстави притягнення особи до адміністративної відповідальності врегульовано Кодексом України про адміністративні правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 283 якого, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Згідно з пунктом 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Частиною 5 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Справи із виключною підсудністю визначаються статтею 27 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 3 якої підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим кодексом.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності встановлюються статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно частини 1 вказано статті, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.
Згідно змісту вказаної норми, справи про оскарження рішень про накладення адміністративних стягнень розглядаються місцевими загальними судами як адміністративними судами, однак у ній не зазначено, що має місце саме виключна підсудність цієї категорії справ.
Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції, що вимога, заявлена позивачем щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення віднесена саме до виключної підсудності місцевих загальних судів як адміністративних.
При цьому, частиною 3 статті 21 КАС України передбачено, що якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.
Частиною першою статті 20 КАС України визначено перелік адміністративних справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; а відповідно до частини другої цієї статті - всі інші адміністративні справи підсудні окружним адміністративним судам.
Таким чином, враховуючи, що одна з вимог, заявлених позивачем підсудна окружному адміністративному суду, а інша - місцевому загальному суду як адміністративному суду, з урахуванням положень частини 3 статті 21 КАС України, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.03.2019 у справі №  540/2229/18 та у постанові від 09.10.2019 у справі № 540/2229/18.
Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
За таких обставин колегія суддів дійшла переконання про підставність вимог викладених в апеляційній скарзі, а суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви, що призвело до позбавлення права позивача на судовий захист.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала через порушення норм процесуального права підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року про повернення позовної заяви скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	Д. М. Старунський 	
 	 	В. Я. Качмар