ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 січня 2020 року                                                        м.Суми
                                                               Справа №592/15826/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/224/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Орлова І. В. 
сторони: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через представника за довіреністю – ОСОБА_3 ,
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2019 року, ухваленого у складі судді Алфьорова А.М., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, 
в с т а н о в и в:
09 жовтня 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_4 , 2004 року народження, та ОСОБА_5 , 2009 року народження, у розмірі 2500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.
Свої вимоги мотивує тим, що з 21 травня 2004 року по 05 квітня 2019 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей –  ОСОБА_4 , 2004 року народження, та ОСОБА_5 , 2009 року. Після розлучення діти залишилися проживати з нею. Оскільки батько дітей є фізично здоровим, інших утриманців не має, офіційно працює, має нерухоме майно, транспортний засіб, тому необхідним та достатнім буде розмір аліментів по 2500 грн щомісяця на кожну дитину. 
Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 14 листопада 2019 року позов задовольнив частково. 
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1100 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 , 2004 року народження, починаючи з 09 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1100 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_5 , 2009 року народження, починаючи з 09 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норма матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що добровільно матеріальну допомогу відповідач надає дуже рідко, а його доводи про наявність на утриманні хворої матері не відповідають дійсності. Зазначає, що суд також не врахував, що відповідач з 2019 року є фізичною особою-підприємцем та для початку своєї діяльності витратив 35000 грн. В новому шлюбі ОСОБА_2 дітей не має.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі вимог позивача, оскільки остання не надала доказів на їх підтвердження.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 21 травня 2004 року (а.с. 4).
Від шлюбу сторони мають спільних дітей –  ОСОБА_4 , 2004 року народження, та ОСОБА_5 , 2009 року (а.с. 6, 7). 
Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 05 квітня 2019 року розірвав шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 5).
ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець зі спрощеною системою оподаткування з 13 травня 2019 року (а.с. 41).
У судовому засіданні в суді першої інстанції та у своєму відзиві, ОСОБА_2 визнає, що придбав вантажний автомобіль для здійснення підприємницької діяльності за 30 000 грн.
З доданих до відзиву доказів вбачається, що відповідач за період з вересня по листопад 2019 року витратив 43 611,19 грн для ремонту та обслуговування вказаного автомобіля (а.с. 91-93). 
З податкової декларації ОСОБА_2 , як платника єдиного податку фізичної особи-підприємця вбачається, що за 3 квартали 2019 року його доходи складають 31 500 грн (а.с. 31).
Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд врахував матеріальне становище сторін та наявність у відповідача на утриманні інших осіб. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 1 статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач надав суду докази про здійснення ним діяльності як фізичної особи-підприємця та отримання ним доходу за 9 місяців у розмірі 31 500 грн. Також відповідач визнає позов частково та згоден сплачувати аліменти в розмірі 1100 грн на кожну дитину.
В той же час, відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції та у поданому відзиві зазначає, що придбав автомобіль за 30000 грн та витрачає кошти на його обслуговування та ремонт у розмірі, що значно перевищує його доходи, а саме при вказаному доході за 9 місяців в розмірі 31 500 грн, витрати за 3 місяці склали 43 611,19 грн. При цьому, відповідачем не доведено джерело походження цих коштів. 
Згідно з ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Суд першої інстанції на вказані обставини та положення наведених норм матеріального права уваги не звернув та не врахував їх при визначенні розміру аліментів. В той же час, визначаючи розмір аліментів, суд безпідставно послався на наявність у відповідача утриманців, крім неповнолітніх дітей. 
Відповідачем надавались докази, що його мати ОСОБА_6 , 1959 року народження має хронічні захворювання та є особою з інвалідністю третьої групи. Однак відповідачем не доведено належними доказами, що мати перебуває на його утриманні. 
Враховуючи вищевикладене, а також часткове визнання позову відповідачем, його задовільний стан здоров`я, матеріальне становище, невідповідність витрат доходам відповідача, недоведеність позивачем можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі, а також виходячи з обопільного обов`язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково та змінити рішення суду, збільшивши розмір аліментів з 1100 грн до 1500 грн на кожну дитину.
Керуючись ст.ст. 367; 369; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через представника за довіреністю –  ОСОБА_3 ,задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2019 рокузмінити в частині розміру аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей –  ОСОБА_4 , 2004 року народження, та ОСОБА_5 , 2009 року народження,у розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                                         Т.А. Левченко

Судді:                                                                 О.І. Собина
       
                                                                І.В. Орлов