ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року	Львів	Справа № 300/1205/19 пров. № 857/11593/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Качмара В.Я., Старунського Д.М., 
з участю секретаря судового засідання           Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ґудвеллі Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року (суддя першої інстанції Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ, повний текст складено 24.09.2019),

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна" звернулось до суду із адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових    повідомлень-рішень №№ 0001204813, 0001224813, 0001204813 від 01.03.2019.
Рішенням Івано-Франківського  окружного адміністративного суду від   19 вересня 2019 року позовні вимоги було задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України №№0001214813,    0001224813, 0001204813 від 01.03.2019. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ґудвеллі Україна" сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн.
Із таким судовим рішенням не погодився Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України, та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просив скасувати рішення й постановити нове -  про відмову в позові. Обґрунтовуючи незгоду, зазначив,  що господарська діяльність позивача пов`язана з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та позивач є платником екологічного податку. Відповідач вважає, що позивачем занижено обсяги викидів забруднюючих речовин, що підтверджується висновком комісійного інженерно-екологічного експертного дослідження від 31.10.2018 № 17268/22869/24090-24227. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення - рішення  про донарахування зобов`язань з екологічного податку є законними
У судовому засіданні представник відповідача Сахман П.В.  підтримав апеляційну скаргу та дав пояснення, аналогічні доводам апеляційної скарги. Зауважив, зокрема, що матеріалами справи підтверджено заниження позивачем екологічного податку. 
У судовому засіданні представник позивача Ясінець В.П. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги. Пояснив, що відповідач донараховав податкові зобов`язання з порушенням норм чинного законодавства, а висновок контролюючого органу про обсяги викидів не ґрунтується на реальних вимірах. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Офісом великих платників податків ДФС у період з 19.09.2018 по 25.01.2019 проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Ґудвеллі Україна", з питань нарахування та сплати екологічного податку за період з 01.10.2017 по 30.06.2018.
За результатами перевірки складено акт від 01.02.2019 №27/28-10-48-13/32464900, в якому встановлені порушення ТОВ "Ґудвеллі України" пп. 242.1.1, п. 242.1 ст. 242, п. 249.2, п. 249.3 ст. 249 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено екологічний податок на загальну суму 34496,13 грн, в т.ч. за: 4 квартал 2017 року в сумі 19589,50 грн, за 1 квартал 2018 року в сумі 7165,10 грн, за 2 квартал 2018 року в сумі 7741,53 грн.
01.03.2019 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: №0001214813, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем екологічний податок на суму 27139,14 грн, з яких 21711,31 грн - сума основного зобов`язання, 5427,83 грн - сума штрафних санкцій; №0001223813, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем екологічний податок на суму 15368,29 грн, з яких 12294,63 грн - сума основного зобов`язання, 3073,66 грн - сума штрафних санкцій; №0001204813, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем екологічний податок на суму 512,74 грн, з яких 490,19 грн - сума основного зобов`язання, 122,55 грн - сума штрафних санкцій.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність вказаних податкових повідомлень –рішень з таких підстав. 
Згідно пп. 14.1.57 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України екологічний податок - загальнодержавний обов`язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об`єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.
Відповідно до пп. 240.1.1 ст. 240 Податкового кодексу України платниками податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються: викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.
Згідно вимог Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається спеціально уповноваженим органом.
ТОВ "Ґудвеллі України" отримало дозволи на здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (т.2 а.с. 163-199): № 2622883601-9 від 30.01.2014 терміном на 5 років, для свинокомплексу розташованого у с. Лука Калуського району, на вказаний комплекс ТОВ "Даноша" (попереднє найменування позивача) отримала новий дозвіл №2622884201-1 від 13.11.2017 терміном на 10 років; №2621287301-2 від 26.09.2014 терміном на 10 років, для свинокомплексу, розташованого у с. Тустань, Галицького району; №2622887401-2 від 21.11.2014 терміном на 10 років для свинокомплексу, розташованого у с. Студінка Калуського району; №2621281501-2 від 15.11.2016 терміном на 10 років для свинокомплексу, розташованого у с. Делієве Галицького району; №2621285301-2 від 15.11.2016 терміном на 10 років для свинокомплексу, розташованого у с. Маріямпіль Галицького району; №2622883631-2 від 15.03.2018 терміном на 10 років для свинокомплексу, розташованого у с. Копанки Калуського району.
Позивачем здійснено нарахування екологічного податку за обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами та подано до податкового органу декларації та розрахунки за викиди (т.2 а.с. 67-162).
Як встановлено судом та не заперечується сторонами контролюючими органами не встановлено перевищення позивачем обсягів встановлених дозволами викидів забруднюючих речовин, які увійшли до розрахунків поданих позивачем до податкового органу та стали підставою нарахувань екологічного податку .
Відповідно до п. 242.1.1 ст. 242 Податкового кодексу України об`єктом та базою оподаткування є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
Згідно з п. 249.3 ст. 249 Податкового кодексу України суми податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (Пвс), обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів, ставок податку за формулою, визначеною цією статтею.
Як видно з акту  перевірки, відповідачем здійснено коригування сум екологічного податку на підставі висновків комісійного інженерно-екологічного експертного дослідження №17268/22869/24090-24227 від 31.10.2018, проведеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз.
Згідно висновків комісійного інженерно-екологічного експертного дослідження №17268/22869/24090-24227 від 31.10.2018 було встановлено, що розрахунки викидів забруднюючих речовин (аміаку та метану), на підставі яких був виданий дозвіл №2622883601-9 нормативно та документально не підтверджуються, в зв`язку з помилками, допущеними розробником ТОВ "Моноліт-Еко". Також встановлено, що розрахунки викидів забруднюючих речовин (фенолу сланцевого, кислоти капронової, альдегіду пропіонового, диметилсульфіду, диметиламінобензолу, мікроорганізмів, аміаку, сірководню, метил меркаптану та пилу хутрового), на підставі яких видано дозвіл №2622884201-1 від 13.11. 2017 нормативно та документально не підтверджуються, в зв`язку з помилковим показником пилу хутрового ПП "НВЦ "Техноекос".
Вказана інформація стала підставою для вчинення податковим органом розрахунків викидів забруднюючих речовин та нарахування екологічного податку.
Разом з тим,  у висновку зазначено застереження, що встановлення факту викидів на підприємстві вищезазначених забруднюючих речовин не    входить до компетенції судових експертів за спеціальністю 10.19 «Дослідження обставин та організаційно-технічних причин і наслідків впливу техногенних джерел на об`єкти довкілля» і може бути вирішене фахівцями територіального управління екології та природних ресурсів України по місцю реєстрації даного підприємства із залученням відповідних спеціалістів у галузі санітарної екології, метрології, гідродинаміки тощо.
Таким чином, Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз під час вчинення дослідження, результати якого містяться у висновку комісійного інженерно-екологічного експертного дослідження №17268/22869/24090-24227 від 31.10.2018 не встановлювались фактичні обсяги викидів забруднюючих речовин.
Натомість в акті перевірки від 01.02.2019 №27/28-10-48-13/324664900 зазначено про участь в перевірці, яку здійснював податковий орган, головного спеціаліста-відділу екологічного контролю земельних ресурсів, за поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами, водних ресурсів та атмосферного повітря - державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області Кленцей О. Ю. При цьому, при проведенні перевірки не встановлені фактичні обсяги викидів, а визначені шляхом розрахунків викиди, які зазначені у довідці (т.1 а.с. 156-161), здійснені, виходячи із інформації, яка міститься у висновку комісійного інженерно-екологічного експертного дослідження №17268/22869/24090-24227 від 31.10.2018.
Відповідно до пункту "и" ч. 1 ст. 202 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: виконання відбору проб та інструментально-лабораторні вимірювання показників складу та властивостей викидів стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря, вод лляльних, баластних, зворотних, поверхневих, морських, вимірювання показників складу та властивостей підземних вод у пробах із спостережувальних свердловин на об`єктах, що обстежуються; вимірювання показників складу та властивостей викидів пересувних джерел забруднення атмосферного повітря та екологічних показників нафтопродуктів (бензину автомобільного і дизельного палива), які реалізуються шляхом оптової та роздрібної торгівлі суб`єктами господарювання.
Фактично  здійснення відбору проб та інструментально-лабораторних вимірювань показників складу та властивостей викидів стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря, вод  не відбувалося.
Отже, фактичні обсяги викидів забруднюючих речовин не встановлені.
Крім цього, судом встановлено, що 12.11.2018 Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області проведено плановий захід державного нагляду щодо додержання позивачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складено акт (т. 1, а.с. 90-122). Вказаним актом не встановлено порушень позивачем у 4 кварталі 2017 року, 1 та 2 кварталі 2018 року вимог чинного законодавства щодо викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що  відповідачем порушено вимоги п. 250.12 ст. 250 Податкового кодексу України щодо визначення обсягу, складу та властивостей викидів забруднюючих речовин та перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.
Відтак, розрахунок екологічного податку та збільшення оскарженим податковим-повідомленням рішенням суми грошового зобов`язання за платежем надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснено з порушенням вимог Податкового кодексу України та суперечить вимогам п. 249.3 ст. 249 та п. 14.1.157 ст. 14 Податкового кодексу України.
Щодо висновку контролюючого органу за результатами перевірки, щодо обов`язку позивача сплачувати екологічний податок за викиди метану, суд зазначає наступне.
За результатами перевірки відповідачем збільшено суму грошового зобов`язання позивача    за платежем екологічний податок в зв`язку із донарахуваннями за викиди метану в сумі 12294,60 грн та 0,03 грн за викиди аміаку, всього на суму 12294,63 грн згідно податкового повідомлення-рішення №0001224813 від 01.03.2019.
Податковим кодексом України не визначено терміну (поняття) "забруднюючі речовини". При цьому, статтею 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" встановлено, що забруднююча речовина - речовина хімічного та біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.
Статтею 11 даного Закону встановлено, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Регулювання викидів таких забруднюючих речовин полягає в тому, що їх викиди можуть здійснюватися лише за наявності спеціального дозволу, такі викиди підлягають спостереженню. Якщо внаслідок причин об`єктивного характеру встановлено перевищення нормативів екологічної безпеки, приймається рішення про поетапне зниження викидів забруднюючи речовин відповідними суб`єктами. У разі зміни параметрів джерел викидів, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, заходів із зниження їх кількості до зазначених дозволів вносяться зміни.
Дозволи на викиди таких речовин надаються за умови, зокрема: не перевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки, не перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел.
Таким чином, регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, полягає у нормуванні викидів, спостереженні за ними, наданні дозволів на викиди. Перелік найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2001 за №1598. "Метан"  до речовин, визначених цим Переліком, викиди яких підлягають регулюванню, не відноситься.
Крім того, нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел затверджені наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України «Про затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел» від 27.06.2006 року за №309, проте метан до переліку забруднюючих речовин ним не віднесено.
Чинним міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України і яким регулюються питання, котре впливає на оподаткування, є "Кіотський протокол", який 04.02.2004 ратифікований Верховною Радою України на підставі Закону України за №1430-ІV "Про ратифікацію Кіотського протоколу до Рамкової Конвенції Організації Об`єднаних Націй про зміну клімату", і який набрав чинності 17.11.2006.
Додаток А до Кіотського протоколу встановлює, що серед інших парниковим газом є метан (СН4). Аналогічні висновки слідують з Директиви №2008/1/ЕС Європейського Парламенту та Ради «Про комплексне запобігання та контроль забруднень», адресованої державам - членам ЄС, яка містить примірний перелік забруднюючих речовин, для яких встановлюють граничні величини викидів, серед яких «метану» також немає.
Відтак, з вищенаведеного вбачається, що "метан" є парниковим газом та не відноситься до забруднюючих речових .
Посилання відповідача на  Перелік речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів" і за викиди яких справляється збір, затверджений   наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 за №104 суд першої інстанції правильно відхилив, оскільки  його було розроблено  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №303 "Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору" від 01.03.1999. Цей нормативний акт втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 27.12.2010. Отже, застосуванню не підлягає.
Відтак, норми вказаного наказу не можуть застосовуватися при обрахунку і сплаті екологічного податку, передбаченого Податковим кодексом України.
Також положення розділу VII "Екологічний податок" Податкового кодексу України, зокрема стаття 243 Податкового кодексу України, встановлює відповідні ставки податку за викиди в атмосферне повітря саме забруднюючих речовин, перелік яких є вичерпним, серед яких є і «вуглеводні», а не речовини, які входять до вуглеводнів. Разом з тим, Податковий кодекс України не містить правового визначення і регулювання правовідносин щодо справляння екологічного податку за викид в атмосферне повітря окремої складової, елементу забруднюючої речовини.
Отже,  суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність донарахування податкового зобов`язання. 
З огляду на викладене вище,  суд першої інстанції  вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення .
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	Д. М. Старунський 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.