ПОСТАНОВА
Іменем України

06 лютого 2020 року 
Київ
справа №816/4596/15
адміністративне провадження №К/9901/27304/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження   	
касаційну скаргу	Товариства з обмеженою відповідальністю «КАШКАН ЛОГІСТИК» 	
на постанову  	Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 (колегія суддів: Л.В. Мельнікова                                                         Н.С. Бартош, Ю.М. Філатов)	
у справі                 	№ 816/4596/15	
за позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю «КАШКАН ЛОГІСТИК»	
до	Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області	
про	скасування податкового повідомлення-рішення,	

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАШКАН ЛОГІСТИК» (далі - Товариство), звернулось до Полтавського окружного адміністративний суд з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення відповідача - Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ОДПІ) від 14.08.2015 № 0004212201, прийнятого на підставі акта перевірки № 6/16-03-22-05/36965823 від 31.07.2015.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про необґрунтованість висновків контролюючого органу про відсутність об`єкта оподаткування податком на додану вартість по господарським операціям з ПП «ОРІМ», як такого, що є нереальним. Окрім того, позивач зазначав про порушення порядку та процедури проведення перевірки.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2016 позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано  податкове повідомлення-рішення ОДПІ № 0004212201/86 від 14.08.2015, у зв`язку із тим, що вказане рішення є незаконним. 
Натомість суд апеляційної інстанції, постановою від 17.05.2016 рішення суду скасував, та відмовив у задоволені позову. Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, щодо нереальності господарської операції з ПП «ОРІМ» є обґрунтованими, відповідно є правомірним збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість та нарахування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням щодо даних операцій. Мотивуючи рішення, суд зауважив, що позивач не надав відповідачу належних документів первинного та бухгалтерського обліку на стадії проведення перевірки і адміністративного оскарження її результатів, які б змоги спростувати ті недоліки, які містяться в документах, які надавались ним, в тому числі до суду.  
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в яких просить його скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі. Вказується, що суд апеляційної інстанції, на відміну від  суду першої інстанції, в порушення принципу офіційного з`ясування матеріалів справи та правил дослідження доказів не надав правового значення долучених до матеріалів справи доказів, реальності здійснення ним господарської операції із названим вище контрагентом. При цьому, зазначає, що всі висновки, які були зроблені судом апеляційної інстанції суперечать між собою та не відповідають дійсності, адже сумніви щодо реальності угоди спростовуються належними та допустимими доказами, оцінка яким не надавалась під час апеляційного розгляду справи. Всі висновки, суд апеляційної інстанції переписав із акту перевірки. 
В письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли ще до Вищого адміністративного суду України поставлено питання про залишення її без задоволення, а оскаржуваних рішень - без змін. 
          Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОДПІ у період з 20.07.2015 по 24.07.2015 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань взаємовідносин з ПП «Орім» за жовтень - листопад 2014 року та правомірності відображення їх у податковій звітності у зв`язку з наданням неповної відповіді на запити № 15164/10 від 02.06.2015, № 16598/10 від 11.06.2015. За наслідками вказаної перевірки податковим органом складено акт перевірки № 6116/16-03-22-05/36965823 від 31.07.2015, згідно з висновками якого встановлено порушення пунктів 198.1, 198.4, 198.6 статті 198, п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Судовими розглядом встановлено, що такий висновок контролюючим органом був зумовлений, у тому числі,  виявленим фактом відсутності настання реальних наслідків за правочинами, укладеними позивачем з ПП «ОРІМ».
На підставі висновків акту перевірки № 6116/16-03-22-05/36965823 від 31.07.2015 року, відповідачем 14.08.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0004212201/86, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість в сумі 241282 грн. 50 коп., в тому числі основний платіж - 160855 грн., штрафні (фінансові) санкції - 80427 грн. 50 коп. 
Не погодившись з вказаним податковим повідомленням - рішенням позивач звернувся до суду з вимогою про його скасування.
          Не отримавши позитивного результату від процедури адміністративного оскарження, позивач звернувся до суду, який визнав законним вказане податкове повідомлення-рішення. 
Разом з тим, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу позивача в межах її доводів, вважає висновки суду апеляційної інстанції  передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.
Поза увагою суду залишено доводи позивача про порушення податковим органом порядку та процедури проведення перевірки. Відтак, судам важливо дослідити виконання відповідачем вимог податкового законодавства під час призначення та проведення перевірки, та дотримання прав платника податків. 
Крім того, Суд розглядаючи дану справу, вважає за необхідне зазначити, що дотримання податкової дисципліни позивача можливо встановити, в рамках виявлених правопорушень відповідачем в Акті перевірки, за умови належної оцінки реальності (завершеності) вказаних правовідносин позивача з названим контрагентом, що може бути підтверджено належно сформованими, дійсними документами первинного та бухгалтерського обліку, обов`язковість ведення яких прямо покладено на суб`єктів господарювання. 
Такий висновок, зумовлений приписами ПК України та Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Оцінка таким вимогам надавалась судами попередніх інстанцій, що прослідковується із змісту їх рішень. Проте, на думку Верховного Суду, надання правового значення відповідних документів судом апеляційної інстанції, які надавались позивачем до суду є неповним. При цьому, оцінка надавалась похідним та лише бухгалтерським документам, які супроводжували правочини, які відбулись з такими контрагентами. 
Варто зауважити, що позивач на доказ завершеності угоди, укладеної з його контрагентом надав до суду Договір про надання маркетингових послуг №216 від 01.09.2014 разом із додатками, податкові накладні №292 від 31.10.2014 та №875 від 30.11.2014; акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 002157 від 31.10.2014; №0051163 від 30.11.2014, копії звітів до вказаного Договору та інші документи первинного та бухгалтерського обліку щодо правовідносин із ПП «ОРІМ».
Отже важливо зазначити, що такі обставини мають значення для правильності вирішення даної справи. При цьому, Верховний Суд, враховуючи доводи позивача, які заявлені в касаційній скарзі не може не зауважити про наявність названих документів, первинного та бухгалтерського обліку в матеріалах справи. 
З урахуванням чого Суд вважає за необхідне зазначити, що суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи лише відповідача допустив порушення правил оцінки доказів, оскільки надані позивачем документи не оцінювались судом. 
При цьому, помилки оформлення первинних документів, на які вказує ОДПІ, не досліджувалась судом апеляційної інстанції, зокрема поза увагою залишено питання зовнішньої форми податкової накладної, як однієї із підстав для зняття відповідачем  задекларованих сум податкового кредиту, дійсного місцезнаходження контрагента позивача та його трудових ресурсів, з огляду на зміст правочину, що був укладений між позивачем та таким суб`єктом господарювання.  В даному разі суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, надав іншу оцінку наявним доказам не навів обґрунтування причин цього.
Крім того, Суд касаційної інстанції зауважує, що суд апеляційної інстанції не досліджував дійсну мету придбаного позивачем товару в контрагента та його використання у власній господарській діяльності, хоча в матеріалах справи наявні копії звітів.   
За вказаних обставин, Верховний Суд, керуючись положеннями статей 2 (засади адміністративного судочинства)  та 90 (оцінка доказів) КАС України вважає за необхідне направити дану справу на новий розгляд для повного дослідження вище вказаного.  
Отже під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що виявлені неточності мають бути досконало досліджені, задля можливості винесення у даній справі законного рішення, у зв`язку із чим рішення судів підлягають скасуванню, а справа має бути надіслана до суду першої інстанції на новий розгляд. 
Згідно статті  159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судового рішення суду першої інстанції) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Отже Суд приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не встановивши фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної  інстанції.
          Керуючись статтями 132, 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КАШКАН ЛОГІСТИК» задовольнити частково. 
2.          Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 скасувати, а справу направити на новий розгляд до апеляційного  суду.
          3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду