КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа № 761/48868/18                                          Головуючий 1 інстанція - Піхур О.В.   
Провадження № 22-ц/824/2205/2020                   Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.

                                                             П О С Т А Н О В А
                                                              іменем     України
 
05 лютого 2020  року                                                          м.Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:                  Суханової Є.М.,
            суддів:                                      Ігнатченко Н.В., Березовенко Р.В.
            за участю секретаря:               Климчук Т.В.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей,- 

                                            ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до  ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей.
В  обґрунтування своїх доводів зазначила, що відповідач - ОСОБА_1 заперечує той факт, що він є батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а тому найбільш ефективним способом доведення факту батьківства є призначення судово-генетичної експертизи.
У підготовчому судовому засіданні позивач заявила клопотання про призначення судово-генетичної експертизи з поставленням експерту наступного питання: Яка вірогідність (у відсотках) того, що біологічним батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є ОСОБА_1 ?
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня  2019   року клопотання позивача про призначення судово-генетичної експертизи по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей - задоволено.
Призначено у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлене наступне питання:
Яка вірогідність (у відсотках) того, що біологічним батьком ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є ОСОБА_1 ?
  Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а також те, що ухвала суду про судову-генетичну експертизу була винесена без його участі, що позбавило його можливості скористатись своїми процесуальними правами, а саме подати відзиви заперечити  проти проведення експертизи, пропонувати свої запитання щодо проведення експертизи чи експертну установу.
Просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня  2019  року скасувати та постановити нову про направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Клапчук Федір Петрович підтримав апеляційну скаргу з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Боброва Клавдія Леонідівна не заперечувала проти апеляційної скарги, просила останню задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Представник третьої особа Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація в особі Климової Поліні Валеріївни не заперечувала проти апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши осіб, які приймали учать у справі,  перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Постановляючи ухвалу по справі про проведення судово-генетичної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи необхідність у з`ясуванні обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань та з метою правильного вирішення заявленого по справі спору, для визначення батьківства.
З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.
Як визначено у ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває упровадженні, зокрема, суду.
Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
 
Положеннями ч. 5 ст. 104 ЦПК України встановлено, що в ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Згідно з нормами ст.ст. 102, 106 ЦПК України, а також положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності
 
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду"роз`яснено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143 - 150 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII ("Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року N 144/5), та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав.
Аналіз зазначених норм права свідчить, що для з`ясування обставин, що мають значення у справі і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки чи ремесла, суд має право призначити експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача ОСОБА_2 про призначення судово-генетичної експертизи, колегія суддів вважає у даній справі правильними.
За наведеного, доводи апеляційної скарги про недоведеність обставин та про необхідності пропонувати свої запитання щодо проведення експертизи чи експертну установу не найшли свого підтвердження під час розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-
                                               ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
         Ухвалу  Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.
 
             Головуючий:                                        Є.М. Суханова
             
                    Судді:                                                  Н.В. Ігнатченко
                                                                                 Р.В. Березовенко