Постанова 
Іменем України 
 
29 січня  2020 року
м. Київ
 
Справа № 751/3625/18
Провадження № 51-3438км19
 
Верховний Суд  колегією суддів Третьої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого              ОСОБА_1 , 
суддів:                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря 
судового засідання ОСОБА_4 ,
 
прокурора                   ОСОБА_5                 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області  на  ухвалу Чернігівського апеляційного суду від  19 квітня 2019 року у кримінальному провадженні №12018270010003197 щодо
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-          20 березня 2013 вироком Деснянського районного суду міста Чернігова за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн;
-          30 травня 2017 вироком Деснянського районного суду міста Чернігова за частиною 1 статті 162, частиною 1 статті 185 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн.    
засудженого за вчинення злочину передбаченого частиною 2 статті 186 КК.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК та, із застосуванням статті 69 КК,  призначено йому покарання у виді 240 годин громадських робіт. Вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 травня 2017 року ухвалено виконувати самостійно.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 жовтня 2018 року – без змін.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, за який його було засуджено, за детально викладених у вироку обставин, згідно з якими, 13 травня 2018 року близько 15 год. 25 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, з вітрини магазину, повторно, відкрито, викрав чуже майно, чим заподіяв ФОП ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 139,38 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судове рішення щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Посилається на те, що суд допустив незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме: врахувавши що  ОСОБА_6 не відбув призначене йому за попереднім вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 травня 2017 року покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн, не сплативши штраф, не призначив йому остаточне покарання на підставі статті 71 КК за сукупністю вироків та  не зазначив про самостійне виконання покарання у виді штрафу.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просила задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених в ній.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Відповідно до статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з вимогами частини 1 статті 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
У відповідності з вимогами частини 2 статті 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_6 за частиною 2 статті 186 КК у касаційній скарзі не оскаржується, суд касаційної інстанції судове рішення в цій частині не переглядає.
Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання.
Положеннями статті 370 КПК Українивизначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності з вимогами частини 1 статті 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно частини 3 статті 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Отже, положення частини 3 статті 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статті 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час частина 3 статті 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань. 
Разом з тим, зі змісту судового рішення вбачається, що вказаних вище вимог судом апеляційної  інстанції не виконано, покарання ОСОБА_6 всупереч наведеному було визначено без урахування зазначених обставин, у зв`язку з чим касаційна скарга прокурора є обґрунтованою.
Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_6 до ухвалення вироку Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 жовтня 2018 року був раніше судимим. Так, вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 травня 2017 року ОСОБА_6 було засуджено за частиною 2 статті 162, частиною 1 статті 185 КК із застосуванням частини 1 статті 70 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн., який, згідно матеріалів, до теперішнього часу не сплачений. 
Не відбувши покарання за попереднім вироком, ОСОБА_6 вчинив новий злочин, що відповідно до положень статті 71 КК є підставою для призначення покарання за сукупністю вироків. 
Таким чином, при призначенні ОСОБА_6 покарання за злочин, передбачений частиною 2 статті 186 КК вчинений до повного відбуття покарання за попереднім вироком, суд в порушення вимог закону, не призначив остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК.
З огляду на це, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора та не звернув уваги на допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, яке полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, а саме статті 71 КК України, оскільки суд не вирішив питання про призначення покарання за сукупністю вироків.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно, використовуючи усі процесуальні можливості та дотримуючись положень матеріального  й процесуального закону прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
 
у х в а л и в:
 
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області задовольнити.
 
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від  19 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                 ОСОБА_3