ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2020 року 
Київ
справа №820/3928/17
адміністративне провадження №К/9901/47344/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                    Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                             Жука А.В., 
                                                                      Мартинюк Н.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1    
на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 (головуючий суддя - Р.В. Мельников, судді - О.В. Білова, Л.М. Мар`єнко) 
та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 (головуючий суддя - М.І. Старосуд, судді - О.П. Лях, М.М. Яковенко)
у справі №  820/3928/17
за позовом ОСОБА_1  
до Державної міграційної служби України, 
Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області
про визнання протиправною бездіяльності, 

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:
- визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України щодо не здійснення прийняття на державну службу до Державної міграційної служби України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом видання наказу про призначення на посаду у територіальному органі Державної міграційної служби України - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області однорідну посаді заступника начальника - начальника відділу протидії нелегальній міграції Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, яку він обіймав в Управлінні у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області на час ліквідації Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб та створення Державної міграційної служби України, у зв`язку з укомплектуванням територіального органу Державної міграційної служби України - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області, як співробітника Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, який виявив бажання продовжити роботу у новоствореному територіальному органі та зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти на державну службу до Державної міграційної служби України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом видання наказу про призначення на посаду у територіальному органі Державної міграційної служби України - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області однорідну посаді заступника начальника - начальника відділу протидії нелегальній міграції Управління громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справи України у Харківській області, яку він обіймав в Управлінні у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області на час ліквідації Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб та створення Державної міграційної служби України, у зв`язку з укомплектуванням територіального органу Державної міграційної служби України - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області, як співробітника Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, який виявив бажання продовжити роботу у новоствореному територіальному органі;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо не здійснення прийняття на державну службу до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом видання наказу про призначення на посаду у Головному управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області однорідну посаді заступника начальника - начальника відділу протидії нелегальній міграції Управління громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, яку він обіймав в Управлінні у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області на час ліквідації Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб та створення Державної міграційної служби України, у зв`язку з укомплектуванням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, як співробітника Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, який виявив бажання продовжити роботу у новоствореному територіальному органі. 
2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про існування з боку відповідача неправомірних дій, зокрема, протиправної бездіяльності в нездійсненні запропонування та призначення позивача на посаду у новостворене Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рівнозначну посаду. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018, позовну заяву ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду. 
4. При прийнятті рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем пропущено встановлений законодавством строк звернення до суду, а належних доказів поважності пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
5. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.   
6. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач вказує, що судами не надано оцінки доводам позивача про те, що ним у вказаній справі взагалі не оскаржується ні його звільнення, ні його призначення, а позивач оскаржує своє порушене відповідачем право на державну службу.   
Позиція інших учасників справи
7. У відзиві на касаційну скаргу представник відповідачів з доводами та вимогами касаційної скарги не погоджується, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін.   
Рух касаційної скарги
8. Ухвалою Верховного Суду від 25.04.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
9. Ухвалою Верховного Суду від 26.02.2020 прийнято до провадження адміністративну справу та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
10. Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області № 272 о/с від 13.11.2007 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника - начальника відділу протидії нелегальній міграції Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області.
11. Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 17.07.2012 № 132 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 було зараховано у розпорядження Головного управління Міністерства внутрішніх справ, звільнивши його з посади заступника начальника - начальника відділу з протидії нелегальній міграції Управлінні у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області з 18.07.2012.
12. Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 03.08.2012 № 143 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Орджонікідзевського районного відділу Харківського міського управління Головного управління з 03.08.2012.
13. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2012 по справі № 2а-9575/12/2070 скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 17.07.2012 № 132 о/с в частині зарахування у розпорядження Головного управління підполковника міліції ОСОБА_1 та звільнення його з посади заступника начальника - начальника відділу з протидії нелегальній міграції Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області з 18.07.2012; скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 03.08.2012 № 143 о/с щодо призначення підполковника міліції ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим сектору карного розшуку Орджонікідзевського районного відділу Харківського міського управління Головного управління з 03.08.2012; поновлено підполковника міліції       ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника відділу з протидії нелегальній міграції Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області з 18.07.2012; зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області виплатити підполковнику міліції           ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2012 по 02.08.2012, а також різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 03.08. 2012 по 02.11.2012; допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника відділу з протидії нелегальній міграції Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області.
14. 29.11.2012 наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області № 209 о/с на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду по справі № 2а-9575/12/2070 від 02.11.2012 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника - начальника відділу протидії нелегальній міграції Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, яку він раніше обіймав, з 18.07.2012.
15. 29.11.2012 наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області № 209 о/с позивача звільнено з посади заступника начальника - начальника відділу протидії нелегальній міграції Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області та зараховано у розпорядження Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області з 30.11.2012 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2012 № 992, наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області від 16.11.2012 № 1452.
16. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2013 по справі №2а-9575/12/2070 апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області залишено без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2012 по справі  № 2а-9575/12/2070 залишено без змін.
17. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.03.2014 касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області залишено без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2013 залишено без змін.
18. 25.04.2014 ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Державної міграційної служби України, в якій просив Державну міграційну службу України з урахуванням висновків суду ліквідувати результати неправомірних дій, а саме призначити ОСОБА_1 на визначену, запропоновану посаду в територіальному органі Державної міграційної служби України - Головному управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області на посаді, згідно штатного розпису посад рівнозначну посаді, яку він обіймав в Управлінні у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області на час його ліквідації.
19. Державна міграційна служба України листом № В-1059-1/10 від 26.05.2014 повідомила позивача, що правових підстав для призначення ОСОБА_1 на посаду в Головному управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області не вбачається. Державною міграційною службою України зазначено, що працевлаштування колишніх працівників Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб до органів Державної міграційної служби України може бути здійснено виключно на загальних підставах відповідно до чинного законодавства шляхом участі у конкурсі на заміщення вакантних посад державних службовців.
20. 28.04.2016 позивач за результатами проведеного Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області конкурсу на заміщення вакантних посад був призначений на посаду в Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, а 18.08.2016 позивача було звільнено з посади Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області за його заявою.
21. З вказаним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 01.09.2017.
Нормативне врегулювання
22. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
23. Частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
24. Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
25. Згідно із частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017) для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
26. Тобто, за змістом зазначеної норми, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
27. Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.
28. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
29. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017), згідно із частиною першою якої, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Оцінка Верховного Суду
30. У справі, що розглядається, судами встановлено, що в позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення прийняття на державну службу шляхом видання наказу про призначення на посаду у новоствореному органі та зобов`язати прийняти на державну службу шляхом видання наказу про призначення на посаду у новоствореному органі. 
31. З адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 01.09.2017.
32. В позовній заяві, в апеляційній та касаційній скаргах позивач вказує, що 11.08.2017 від співробітників Державної міграційної служби України йому стало відомо, що після затвердження 27.01.2012 штатного розпису Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у кількості 308 штатних одиниць, Державною міграційною службою України та Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області у період з 18.07.2011 по 01.08.2013 та з 01.07.2012 по 01.08.2013 було здійснено укомплектування штату Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з числа співробітників Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області, які виявили бажання працевлаштуватись у Головному управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області. Від співробітників кадрового забезпечення Державної міграційної служби України позивачу повідомлено, що працевлаштування працівників Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області до територіального органу Державної міграційної служби України - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в період з 18.07.2011 по 01.08.2013 та з 01.07.2012 по 01.08.2013 було здійснено шляхом їх призначення на посади Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області згідно штатного розпису рівнозначні посадам які вони обіймали в Управлінні у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області без проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців в Головному управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області. Таким чином, на переконання позивача 11.08.2017 позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та законних інтересів. 
33. При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державна міграційна служба України листом № В-1059-1/10 від 26.05.2014 повідомила позивача, що правових підстав для призначення його на посаду в Головному управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області не вбачається. Державною міграційною службою України зазначено, що працевлаштування колишніх працівників Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб до органів Державної міграційної служби України може бути здійснено виключно на загальних підставах відповідно до чинного законодавства шляхом участі у конкурсі на заміщення вакантних посад державних службовців.
34. Крім того, 28.04.2016 позивач за результатами проведеного Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області конкурсу на заміщення вакантних посад був призначений на посаду в Головному управлінні Державної міграційної служби України в Одеській області. 
35. Враховуючи вищевикладене є підстави вважати, що саме з моменту отримання листа Державної міграційної служби України від 26.05.2014, позивач був обізнаний про порушення своїх прав, при цьому позивач не скористався правом звернення до суду із позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття на державну службу у місячний строк, відповідно до положень частини третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017). 
36. Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
37. Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.
38. Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не доведено, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017).
39. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
40. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
41. Практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного:                      1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
42. Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
43. Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
44. Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час перегляду справи касаційним судом. 
45. Суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального та процесуального права.
46. За змістом пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
47. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Висновки щодо розподілу судових витрат 
48. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
49. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 327, 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі                         № 820/3928/17 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко 
А.В. Жук 
Н.М. Мартинюк, 
Судді Верховного Суду