ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 р.	Справа № 480/1007/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, повний текст складено 29.07.19 року по справі № 480/1007/19
          за позовом     Приватного підприємця ОСОБА_1  
          до     Управління Держпраці у Сумській області             
          про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до управління Держпраці у Сумській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Сумській області від 27.02.2019 №СМ444/183/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу на суму 125190,00 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019р.  адміністративний позов приватного підприємця ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову Управління Держпраці у Сумській області про накладення штрафу від 27.02.2019 №СМ444/183/АВ/ТД-ФС. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Сумській області  на користь приватного підприємця ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 1261,92 грн.
Управління Держпраці у Сумській області подало апеляційну скаргу , не погоджується з рішенням суду та вважає, що судом неправильно досліджені матеріали справи, не враховані фактичні обставини справи, а тому висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи і, як наслідок, рішення не відповідає нормам чинного законодавства. Вказує , що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення, послався на повноваження, яких не мають інспектори праці та на обов`язки, яких фактично, відповідно до вимог чинного законодавства, інспектора праці не обтяжені. Вважає, що висновки в акті інспекційного відвідування відповідають фактичним обставинам, гуртуються на тих документах, які були отримані під час інспекційного відвідування та має місце порушення вимог частини першої, третьої статті 24 КЗпП України. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав до суду заперечення на апеляційну скаргу , вважає її необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019р. без змін.
Представник відповідача в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги.
Представник позивача підтримав свої заперечення на апеляційну скаргу та просив відмовити у її задоволенні.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 05.02.2019 начальником управління Держпраці у Сумській області видано наказ № 215 про проведення інспекційного відвідування ПП ОСОБА_1 питань належного оформлення трудових відносин у тому числі з неповнолітніми.
На підставі зазначеного наказу видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 06.02.2019 № 100/СМ 444.
З 06.02.2019 по 07.02.2019 інспекторами управління Держпраці у Сумській області проведено інспекційне відвідування ПП Струтинського А.К., за результатами якого складено акт від 07.02.2019 №СМ444/183/АВ.
Проведеною перевіркою здійснено інспекторами вихід на місце здійснення господарської діяльності позивача за адресою м.Суми, зупинка біля МакДональдса (кіоск з продажу тютюнових виробів та напоїв), а також м.Суми, вул..1-ша Набережна р.Стрілка,10а (кіоск з продажу тютюнових виробів та напоїв).
Перевіркою встановлено порушення ПП ОСОБА_1 вимог ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, а саме допущено до роботи ОСОБА_2 в кіоск з продажу тютюнових виробів та напоїв за адресою м.Суми, зупинка біля МакДональдса без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, в ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 була надана вимога про надання документів ведення яких передбачено законодавством про працю №СМ444/181/НД від 06.02.2019, яку він отримав особисто, про що свідчить його підпис на примірнику Управління.
Однак, ні трудовий договір, ні наказ та повідомлення про прийняття на роботу стосовно ОСОБА_2 інспекторам праці не надано.
Акт інспекційного відвідування від 07.02.2019р. підписаний ФОП Струтинським А.К  19.02.2019р. із зазначенням « із зауваженнями , з висновками незгоден. Письмові зауваження будуть надані протягом трьох днів ».
22.02.2019р. ФОП Струтинським А .К . подані до відповідача такі заперечення та зауваження на акт, які розглянуті 27.02.2019р.
27.02.2019 також відбувся розгляд справи щодо порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю та винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами СМ444/183/АВ/ТД-ФС від 27.02.2019 (за порушення частини 1 та З статті 24 КЗпП) у сумі 125 190 грн.
Постанова про накладення штрафу була направлена ФОП ОСОБА_1 . листом № 18-28/04/1941/2019 від 01.03.2019, який надіслано рекомендованим листом з повідомленням.
Обґрунтовуючи правомірність застосування до позивача штрафу управління Держпраці у Сумській області зазначає про те, що позивачем всупереч вимог законодавства допущено до роботи, а саме стажування, працівника - ОСОБА_2 , із якою не було укладено трудового договору у письмовій формі, що було виявлено та підтверджено в ході інспекційного відвідування.
Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що матеріалами справи не підтверджується факт того, що позивачем було допущено до роботи неоформленого працівника, оскільки встановити особу такого працівника неможливо, в т.ч. і за допомогою як поведеною відеофіксацією та і за допомогою письмових пояснень, які було надано відповідачем, оскільки жодних анкетних даних відносно такої особи вони не містять, а тому застосування штрафних санкцій до позивача є неправомірним та необґрунтованим.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.
Перелік підстав для здійснення позапланового заходу (позапланової перевірки) визначено в частиною першою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якої підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема, є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок №295).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
На підставі підпунку першого пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, у тому числі, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Відповідно до п.8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Згідно п.9 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
На підставі п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;
3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;
4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;
5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;
6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;
7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.
Пунктом 12 Порядку №295 визначено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.
На підставі пунктів 19-21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Згідно пункту 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Відповідно до пункту 28 Порядку №295 у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.
Пунктом 29 Порядку №295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Таким чином, аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що інспекційне відвідування є формою державного контролю за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.
У свою чергу, інспекційне відвідування може здійснюватися без попереднього повідомлення об`єкта відвідування у разі, якщо таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню. Службове посвідчення інспектор праці пред`являє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі під час інспекційного відвідування.
Згідно із частиною 1 статті 21 КзпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 24 КзпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при укладенні трудового договору з фізичною особою.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Статтею 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Так, в акті перевірки управління Держпраці у Сумській області зазначає, що під час проведення перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 була допущена до роботи без укладення трудового договору, не було оформлено відповідний наказ чи розпорядження, не повідомлено відповідний орган про прийняття на роботу працівника. Факт працевлаштування відповідачем доводиться відео фіксацією, здійсненою під час проведення перевірки, а також особистим поясненням, наданим під час перевірки, як зазначав інспектор, що отримала таке пояснення від такої особи.
На підтвердження порушення позивачем вимог ч.1, ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України відповідачем також надано диск , під час огляду якого встановлено, що особа, яка знаходилась в кіоску з продажу тютюнових виробів та напоїв, перевірка якого проводилась, та здійснила продаж сигарок , представилась - ОСОБА_2 ,  надала усні пояснення та спочатку зазначала, що взагалі не працює, а дивиться телевізор в кіоску, а в подальшому зазначила, що працює на ПП ОСОБА_1 , а саме знаходиться на стажуванні у ПП ОСОБА_1 вже третій день, повідомила про графік та години роботи , обіцяний розмір заробітної плати , повідомила , що знаходиться в місці продажу та здійснює тут роботу саме за дорученням саме ПП ОСОБА_1 . Вказала, що покличе ПП ОСОБА_1 , який здійснює діяльність в цьому кіоску з продажу тютюнових виробів та напоїв. Зазначила, що письмові пояснення заповнювати поки не буде.
Згідно п.22 Порядку №295 матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.
Як вбачається з матеріалів справи, у акті інспекційного відвідування  міститься відмітка про те, що процес відвідування зафіксовано засобами відеотехніки.
Колегія суддів вважає , що вказаний відеозапис та наявні матеріали справи підтверджують факт перебування ОСОБА_2 в кіоску з продажу тютюнових виробів та напоїв, в якому здійснює свою діяльність ПП ОСОБА_1 ,  в момент проведення перевірки.
Колегія суддів зазначає , що термін «стажування» є інститутом трудового права і чинним трудовим законодавством встановлено суб`єктів стажування (стажистів) та порядок його проходження.
Відповідно до ст. 29 Закону «Про зайнятість населення» надається можливість студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, на підприємствах, в установах та організаціях, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час. Типова форма договору про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів затверджена постановою КМУ від 16.01.2013 року № 20.
Іншим випадком, коли чинним законодавством передбачається можливість стажування особи, є випадок професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних.
Так, відповідно до Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Мінсоцполітики України, МОН України від 31.05.2013 року № 318/655, стажування - це підвищення кваліфікації безробітного з метою набуття практичних умінь і навичок для виконання професійних обов`язків за професією або на посаді, на яку претендує безробітний у роботодавця. Відповідно, громадяни, які мають офіційний статус безробітного, можуть проходити стажування - професійне навчання працівників на виробництві, чи іншому підприємстві, організації незалежно від форми власності. У всіх інших випадках - роботодавець зобов`язаний оформити працівника на роботу відповідно до вимог статті   24 КЗпП України.
Порядок укладення договору про стажування та типову форму договору затверджує Кабінет Міністрів України.
Строк стажування за договором не може перевищувати шести місяців.
Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки.
Процедура проходження стажування визначена постановою КМУ від 16 січня 2013 р. № 20 «Про затвердження Порядку укладення договору про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів на підприємствах, в установах та організаціях і Типової форми договору про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів на підприємствах, в установах та організаціях».
Зазначена постанова також надає визначення поняттю стажисти - це студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули спеціальність або професію за освітньо-кваліфікаційним рівнем "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" або "кваліфікований робітник", продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні та проходять стажування на підприємствах за спеціальністю (кваліфікацією) або професією (кваліфікаційним рівнем), за якою здобувається освіта, на визначених договором про стажування умовах у вільний від навчання час.
Аналіз вищезазначених положень дає підстави до висновку, що при проходженні особою стажування також укладається договір.
Позивачем не надано договору про стажування.
Працівниця ОСОБА_2 , яка проходила стажування у позивача, не була направлена на стажування від центру зайнятості, а тому не може вважатися стажистом у відповідності до вимог чинного трудового законодавства.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що допуск до роботи працівника, який в розумінні законодавства не є стажером, було правомірно кваліфіковано відповідачем як фактичний допуск до роботи без укладення трудового договору та повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 817/2331/16-а.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що позивачем порушено ч. 1 та 3 ст. 24 КЗпП України - працівника фактично допущено до роботи без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Крім того, позивачем в порушення постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 було допущено працівника до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме органів фіскальної служби.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що матеріалами справи доводиться наявність у діях позивача порушення трудового законодавства, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 КУпП України.
Стосовно позиції суду першої інстанції, що відео фіксацією не підтверджується факт того, що позивачу або уповноваженій особі було належним чином вручено направлення про перевірку, у зв`язку з тим, що такої інформації не має на відеофіксації інспекційного відвідування, колегія суддів зазначає , що  06.02.2019 позивачу безпосередньо за місцем здійснення господарської діяльності було вручено копію направлення на проведення інспекційного відвідування № 100/СМ444 від 06.02.2019 та вимогу про надання/поновлення документів №СМ444/181/НД від 06.02.2019, що підтверджується його підписом на екземплярі направлення та вимоги Управління.
Колегія суддів звертає увагу на те , що допустивши посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тим самим позивач втратив своє право на оскарження наказу про проведення інспекційного відвідування, скасування якого за вказаних обставин не може призвести до відновлення порушених прав  , оскільки права останньої порушують лише наслідки проведення такої перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 року по справі № 815/6434/12, від 21.02.2019 року по справі 807/2062/17.
Судом першої інстанції не враховано того, що відповідно до копії договору суборенди №06-18/С від 07.06.2018 року за адресою м .Суми вул .Покровська площа біля Макдональдсу, у приміщенні загальною площею 7,75 кв.м. здійснюють діяльність ФОП ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_5 . Основним та єдиним видом діяльності ФОП ОСОБА_5 відповідно до ЄДРПУО є Код КВЕД 96.02 Надання послуг перукарням та салонам краси (основний). В той час як ФОП ОСОБА_1 займається наступними видами діяльності: Код КВЕД 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг;Код КВЕД 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. 
В ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що ОСОБА_2 здійснювала продаж саме підакцизного товару, проте, суд першої інстанції оцінив, як належний і допустимий доказ, пояснення ОСОБА_5 щодо здійснення продажу підакцизних товарів саме нею, а не ОСОБА_2 .
Колегія суддів вважає , що всі документи, які стосуються спільної діяльності ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_5 , суперечать фактичним обставинам, зібраним документам, зокрема поясненням самої ОСОБА_2, та розцінюються колегією суддів як спосіб уникнути відповідальності та не спростовує факту перебування 07.02.2019р. ОСОБА_2 в якості реалізатора (продавця) в торгівельному кіоску з продажу тютюнових виробів та напоїв за адресою м.Суми, зупинка біля МакДональдса, в якому здійснює свою діяльність саме ФОП ОСОБА_4 .
Щодо посилання суду першої інстанції на відсутність анкетних даних ОСОБА_2 слід зазначити , що ані Порядком №295, ані ЗУ «Про основні засади здійснення нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ані Положенням Про Управління Держпраці у Сумській області, затверджене наказом №84 від 03.08.2019 року не надано інспекторам праці повноважень щодо встановлення особи та перевірки документів, які посвідчують особу, оскільки такі повноваження надані працівники правоохоронних органів.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що докази по справі у своїй сукупності підтверджують вчинення позивачем порушень   ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП , що відповідно до ст. 265 КЗпП України є підставою для притягнення ФОП ОСОБА_4 до відповідальності у вигляді штрафу.
Вищенаведене помилково не враховано судом першої інстанції при прийняття рішення у справі.
Отже, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій та рішень, в той час, як доводи позивача є сумнівними, суперечливими і непереконливими, а тому, судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи і з помилковим застосуванням норм матеріального права.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки доводи позивача та суду першої інстанції не зайшли підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Також, суд зазначає, що відповідно до норм ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, відповідно до змісту наведених вище положень ст. 139 КАС України не підлягає відшкодуванню сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 року по справі № 480/1007/19  скасувати.
Прийняти нове рішення, яким   в задоволенні позову відмовити . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено  20.01.2020 року