ОКРЕМА ДУМКА
судді Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Шипуліної Т.М.

17 січня 2020 року 
м. Київ
справа №1.380.2019.003732
касаційне провадження №К/9901/34634/19

Колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду постановлено ухвалу від 15.01.2020 про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 1.380.2019.003732 за заявою  Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОР-ТОРГ» про підтвердження обґрунтування адміністративного арешту майна.

Мною, Шипуліною Т.М. , у зв`язку із незгодою з результатом розгляду матеріалів касаційної скарги було висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому.

Головне управління ДФС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю «БОР-ТОРГ» в порядку, передбаченому статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України.
Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 25.07.2019 заяву Головного управління ДФС у Львівській області повернув Головному управлінню ДФС у Львівській області.
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 31.10.2019 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 залишив без змін.
Головним управлінням ДФС у Львівській області 11.11.2019 подано касаційну скаргу на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2019 у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: головуюча суддя - Блажівська Н.Є., судді: Олендер І.Я., Шипуліна  Т.М.
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є. ухвалою від 21.12.2019 залишив вказану касаційну скаргу без руху, у зв`язку з невиконанням Головним управлінням ДФС у Львівській області вимог, встановлених частиною четвертою статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України: до касаційної скарги не додано документ про сплату судового збору. При цьому скаржнику надано десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання документу про сплату судового збору.
У зв`язку з перебуванням судді Олендера І.Я. у відпустці та з метою дотримання процесуальних строків вирішення питання про прийняття касаційної скарги до розгляду за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями протоколом від 14.01.2020 здійснено заміну судді Олендера І.Я. на суддю Білоуса О.В. 
У зв`язку з усуненням скаржником встановлених ухвалою від 21.12.2019 недоліків касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, про що постановив відповідну ухвалу від 15.01.2020.
Однак, на мою думку, у ситуації, що розглядається, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі №  1.380.2019.003732 необхідно було відмовити.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою  статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
У розглядуваному випадку предметом заяви у справі № 1.380.2019.003732 є вимоги щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, що за правилами статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України є категорією термінових адміністративних справ за зверненням органів доходів і зборів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Так, параграф 2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України регламентує особливості провадження при розгляді окремих категорій термінових адміністративних справ.
Статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.
Відповідно до частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
При цьому, згідно з пунктом 12 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.
Таким чином, використаний законодавцем у частині третій статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України термін «судові рішення» вказує на те, що будь-які судові рішення суду апеляційної інстанції, ухвалені у справах, визначених статтями 273-277, 282-286 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягають касаційному оскарженню.
Більше того, згідно з частиною четвертою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
Тобто вказані положення процесуального закону чітко визначають вичерпний перелік категорій адміністративних справ, ухвалені судові рішення суду апеляційної інстанції у яких можуть бути оскаржені в касаційному порядку. 
З системного аналізу викладених положень процесуального закону вбачається, що будь-яке судове рішення суду апеляційної інстанції, в тому числі й прийняте за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції, у справах за зверненням органів доходів і зборів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає оскарженню до суду касаційної інстанції.
Отже, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2019, ухвалена за результатами апеляційного перегляду ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі № 1.380.2019.003732 за зверненням органів доходів і зборів про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, не підлягає касаційному оскарженню. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, вважаю, що у цій ситуації суд касаційної інстанції повинен був відмовити Головному управлінню ДФС у Львівській області у відкритті касаційного провадження, застосувавши пункт 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, вважаю за необхідне зазначити, що аналогічного висновку щодо процесуальної можливості викладення суддею окремої думки у разі незгоди із процесуальним судовим рішенням дійшов суддя Верховного Суду Прокопенко О.Б., який, не погоджуючись із визначеною в ухвалі від 11.06.2019 датою призначення апеляційного розгляду справи №  9901/292/19, виклав свою окрему думку від 11.06.2019 з цього приводу. 

_______________
Т.М. Шипуліна
Суддя Верховного Суду