ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/203/20 Справа № 204/118/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року                         
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2019 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору кредитування припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:
       В січні 2019 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору кредитування припиненим.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору кредитування припиненим - відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2019 року та визнати кредитний договір №б/н від 18.03.2010 року припиненим. 
       У відзиві АТ КБ "ПриватБанк" на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2019 року просить рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.         
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Судом першої інстанції встановлено, що 18 березня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н та між сторонами склалися фактичні кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою.
        ОСОБА_1 скористалась наданим кредитом, однак зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 19 квітня 2017 року утворилась заборгованість за вищевказаним кредитним договором та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вирішило звернутись до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2017 року по справі № 204/3199/17 було частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з неї на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 березня 2010 року, яка виникла станом на 19 квітня 2017 року, у розмірі заборгованості за кредитом - 12 754 грн. 96 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 16 537 грн. 16 коп., заборгованості за пенею 9 566 грн. 22 коп., а всього 38 858 грн. 34 коп., а також стягнуто з неї судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 600 грн.; у задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» було відмовлено.
       Вказане рішення суду набрало законної сили та сторонами не оскаржувалось.
       З наданого АТ КБ «ПриватБанк» відзиву на позовну заяву вбачається, що на виконанні в Чечелівському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на теперішній час відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 204/3199/17, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості у загальному розмірі 40 458 грн. 34 коп., та на теперішній час рішення суду ОСОБА_1 не виконане.
       Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
       Оскільки вищезазначені обставини визнавались учасниками справи, то на підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України вони не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.
       Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
       Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
       Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
       З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача до суду не надано жодних доказів того, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2017 року по справі № 204/3199/17 нею виконане в повному обсязі та така заборгованість була повністю погашеною.
       З аналізу статей 525, 526, 599 та 611 ЦК України вбачається, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржником не виконане, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.
       Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
       А тому, разом з цим позивачкою не доведено наявності обставин, які б могли бути підставою для визнання припиненим кредитного договору № б/н від 18 березня 2010 року.
       В обґрунтування позовних вимог про зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» перерахувати заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 березня 2010 року до суми, зазначеної у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/3199/17, заборону Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» нараховувати будь-які відсотки, штрафи та інші види стягнень за кредитним договором № б/н від 18 березня 2010 року, а також про внесення змін до особистого кабінету користувача на ім`я ОСОБА_1 відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/3199/17, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що згідно даних її особистого кабінету в мережі інтернет, загальна сума заборгованості позивачки перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» становить 154 188 грн. 97 коп. 
       Однак, жодних відомостей про те, що Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зверталось до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості у зазначеному розмірі стороною позивача суду не надано, тобто не надано жодних доказів, що на теперішній час право позивачки є порушеним. 
       Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що позивачка зверталась до відповідача з заявами про перерахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 18 березня 2010 року та внесення змін до її особистого кабінету як користувача (споживача) та їй було відмовлено у проведення такого перерахунку і внесення змін до особистого кабінету. 
       Отже, на теперішній час факту порушення прав позивачки ОСОБА_1 не встановлено, а тому підстав для здійснення судового захисту та поновлення таких прав не має, оскільки не можливо поновити права, якщо їх не було кимось порушено.
       З урахування зазначеного, позивачкою помилково обраний даний спосіб захисту.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено, що на теперішній час вона належним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 18 березня 2010 року та не надано жодних доказів про виконання нею рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2017 року по справі № 204/3199/17. Також не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом позовні вимоги в частині зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» перерахувати заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 березня 2010 року до суми, зазначеної у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/3199/17, заборону Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» нараховувати будь-які відсотки, штрафи та інші види стягнень за кредитним договором № б/н від 18 березня 2010 року, а також про внесення змін до особистого кабінету користувача на ім`я ОСОБА_1 відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/3199/17. 
Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що шляхом направлення позовної заяви до суду в односторонньому порядку змінив умови договору та зобов`язання щодо строку його дії, оскільки законодавством не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом поза строком його дії, колегія суддів ставиться критично, оскільки відповідно до змісту ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. 
А тому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

                                                                В.С. Городнича